MINNE MENET, EUROOPPA?
Hyvää iltaa ja tervetuloa seuraamaan -
Minne menet, Eurooppa -sarjan jaksoa.
Johtajuusvajeesta kärsivää Eurooppaa kohtaavat monenlaiset haasteet.
Niin kuin joka suuntaan juoksevat päättömät kanat, -
Euroopan maat voivat olla alttiita vaaroille, -
ellei löydy johtajuutta johtamaan maanosaa vihreämmille niityille.
Euroopan tilaa ja vuotta 2022 ovat arvioimassa -
kenraali Klaus Naumann, Saksan asevoimien entinen komentaja -
ja Naton sotilaskomitean puheenjohtaja. Tervetuloa! - Kiitos.
Rafael Bardaji, Worldwide Strategy -järjestön johtaja -
ja Espanjan entinen kansallisen turvallisuuden neuvonantaja.
Kenraali Richard Kemp, brittijalkaväen entinen komentaja -
ja kabinetin terrorisminvastaisen tiedustelun johtaja.
Ja Timo Soini, Suomen entinen ulkoministeri ja varapääministeri.
Kun mietitään vuotta 2022, kenraali Naumann, -
mikä on tärkein aihe, johon meidän tulisi keskittyä?
Euroopalla on edessään monia erilaisia asioita, -
jotka vaativat huomiota.
Ensinnäkin toivon, että ehdimme muodostamaan käsityksen siitä, -
mihin suuntaan Euroopan tulisi mennä ja mihin me tähtäämme.
Meidän täytyy yhdistää voimavaramme.
Saksalaiset pitävät suunnitelmista. Meidän täytyy laatia suunnitelma, -
ja vielä niin mielekkäällä tavalla, -
että Yhdysvallat pysyy sitoutuneena Eurooppaan.
Edessä on kaksi tilaisuutta, joissa se korostuu.
Ensimmäinen on Euroopan unionin strateginen kompassi.
Toinen on Naton strateginen kompassi, -
joka täytyy laatia vuonna 2022.
Niissä mielestäni tuodaan julki Euroopan visiota -
transatlanttisessa yhteisössä.
Tohtori Bardaji.
Sanoisin, ettei ole väliä, tappelevatko vai rakastelevatko kaksi norsua.
Nurmikko on joka tapauksessa pilalla.
Amerikan ja Kiinan suurvaltakilpailussa -
Euroopan pitää päättää, jäädäkö norsujen jalkoihin -
vai hypätäkö jonkun selkään.
Mielestäni suurin huoli vuonna 2022 -
voi olla Iranin ydinasekoe.
Näin se voi vaatia meiltä helpotuksia vastineeksi siitä, -
ettei se hanki ydinasearsenaalia.
Uskoakseni Iran vie ydinohjelmaa eteenpäin harppauksin.
Se tulee olemaan hyvin epävakauttavaa.
Kenraali Kemp. - Mielestäni merkittävin ongelma, -
joka kohtaa Eurooppaa ja läntistä maailmaa, on Kiina.
Kuten Rafael sanoi, meidän on erittäin tärkeää päättää, -
kenen leirissä olemme. Tietysti kuulumme Amerikan leiriin.
Olemme viime vuosien aikana nähneet, -
että Kiina pyrkii saamaan lisää vaikutusvaltaa -
Länsi-Balkanilla ja Keski-Euroopassa.
Ja tietysti Euroopassa kokonaisuutena näkyy Kiinan vahva tunkeutuminen.
Minusta se on tärkein asia, johon meidän pitää vastata -
ja joka pitää kaikin voimin yrittää kääntää ympäri.
Lisäksi sanoisin sen, että presidentti Macron tai Ranska -
aloittaa Euroopan unionin puheenjohtajakauden.
Macron on päättänyt ottaa puheen- johtajuuden yhdeksi kulmakiveksi -
Euroopan strategisen autonomian. Mielestäni pitää olla varovainen, -
sillä on tärkeää pitää amerikkalaiset sitoutuneena Eurooppaan -
ja Yhdysvaltojen ja Euroopan yhteistyö tiiviinä.
Mitä syvemmälle mennään Euroopan strategisessa autonomiassa, -
sitä pikemmin pitkän ajan liitto ja etenkin Nato voi heikentyä.
Minustakin Euroopan ja Yhdysvaltojen suhteet ovat keskeinen asia.
Olen ollut huolissani siitä jo useiden vuosien ajan, -
en vain turvallisuuden, sotilaallisen -
ja tiedusteluyhteistyön kannalta, vaan myös talousyhteistyön kannalta.
Aiemmin meillä oli neuvotteluja TTIP:stä ja muista talousyhteyksistä.
Mutta nyt protektionismi on lisääntynyt, eikä se minusta ole hyvä.
Yhdessä länsimailla ja Yhdysvalloilla -
voi olla erittäin kestävä ja hyvä tulevaisuus, -
mutta meillä täytyy olla kulma- kivemme, joita aina korostan: -
demokratia, oikeusvaltioperiaate ja juutalais-kristilliset arvot.
Aloitetaanpa kaiken ylle kaareutuvalla asialla, -
joka loppu viimein voi heittää varjon koko Euroopan ylle.
Se on strateginen kilpailu lähinnä Yhdysvaltojen ja Kiinan välillä.
Kenraali Naumann, kun sitä tarkastelee Euroopan näkökulmasta, -
miksi Eurooppa ei ole nyt omaksunut sitä, -
mikä ennen oli luonnollinen valinta?
Eli liittyminen länsiblokkiin Yhdysvaltojen kanssa, -
meille historiallisesti tärkeiden demokratia-arvojen vahvistaminen -
ja toimiminen siltä perustalta, jolle aiemmat polvet rakensivat, -
eli kristilliset ja juutalais-kristilliset arvot.
Niihin sisältyvät vahvat perhearvot ja kulttuuriarvot.
Niistähän on syntynyt tämä niin kutsuttu mestariteos, -
jonka voi Euroopassa nähdä erilaisissa valaistuksissa.
Eurooppalaisista suurin osa jätti liian pitkään noteeraamatta sen tosiasian, -
että olemme osa järjestelmien kilpailua. Mielestäni me olimme...
...luotimme lännen arvojärjestelmän ylivertaisuuteen.
Yhtäkkiä huomasimme, että meitä haastaa Kiina, -
joka...
kehitti todellisen kolmehaaraisen strategian.
Yksi haara on Tie ja vyö -hanke, -
jolla Kiina saavuttaa strategista hyötyä -
ja dominoi Eurooppaa ja Afrikkaa.
Toinen haara on Kiina 2025 -suunnitelma, -
jolla se pyrkii teolliseen ja teknologiseen herruuteen -
vuoteen 2025 mennessä.
Kolmas haara, jota emme noteeranneet, -
on Kiinan järjestelmällinen pyrkimys olla hallitseva valta, -
joka kehittää uuden maailmanjärjestyksen.
Olemme jättäneet sen noteeraamatta liian pitkään. Siitä syystä...
Miksi?
Otsakkeen "globalisaatio" alla oli varsin mukavaa pitää Kiinaa -
länsimaisten teollisuusvaltioiden maailmanpankkina.
Se oli halpa ratkaisu. Monet tuotteet, joista kansalaisemme nauttivat, -
valmistettiin ihmeellisellä tavalla Kiinassa niin alhaisilla hinnoilla, -
ettei sellaisiin päästäisi Euroopassa tai Yhdysvalloissa ikinä.
Tulimme siitä riippuvaiseksi. Sitä kutsuttiin yhteistyöjärjestelmäksi.
Havahduimme hereille vuonna 2021.
Koronapandemia osaltaan osoitti, miten haavoittuvia olemme.
Ja se on tilanteemme nyt. Meidän täytyy miettiä, -
miten voimme tehdä Kiinan kanssa yhteistyötä tiettyyn määrään asti.
Olemme liian sidoksissa voidaksemme irtautua kokonaan.
Samanaikaisesti pitää tehdä selväksi, että länsileirissä olemme -
tässä strategisessa kilpailussa samassa veneessä kuin Yhdysvallat -
ja että on asioita, joista emme neuvottele.
Ne ovat lännen arvojärjestelmä, oikeusvaltioperiaate ja demokratia.
Jos ymmärrämme tämän, meillä on parempi lähtökohta -
vuoteen 2022, jonka aikana meidän täytyy valita asemamme.
1990-luvusta ja Clintonin kaudesta asti -
uskoimme mielestäni virheellisesti, kuten nyt tiedetään, -
että Kiina-kaupan kasvattaminen hyödyttää kuluttajiamme, -
kuten edellä sanottiin, halvemmilla tuotteilla.
Luultiin myös, että kehittyminen tekee Kiinasta demokratian -
tai edes jokseenkin liberaalin hallintotavan. Tiedämme nyt, -
että Kiinassa on autoritäärinen tai totalitaristinen valtiokapitalismi.
Ihmisoikeuksia ei kunnioiteta. Toisinajattelijat ja muut.
Tämän tosiasian tajuamiseen meni meiltä 20 vuotta.
Nyt katsomme asioita uusin silmin, kiitos koronapandemian, -
kun meille yhtäkkiä valkeni, ettemme enää valmista neuloja, ruiskuja, -
kasvomaskeja ja muita lääkinnällisiä tarvikkeita -
ja olemme täysin riippuvaisia siitä, että Kiina myy tuotteitaan.
Mutta meidän täytyy tajuta myös, kuten jo mainittiin, -
että Kiinassa käsitys ajasta on erilainen.
He ajattelevat strategisesti.
Meille strategiasta on tullut taktiikkakokoelma.
Kiina tähyää kauas yli horisontin. He tietävät, miten pääsee täältä sinne.
Sen me olemme kadottaneet nyt 20 vuoden aikana ikävä kyllä.
Kenraali Kemp.
Kiina on käynyt kylmää sotaa meitä vastaan vuodesta 1949.
Emme ole taistelleet sitä vastaan.
Toki kävimme venäläisiä vastaan kylmää sotaa.
Silloin pidimme Kiinaakin vihollisena. Mutta se muuttui.
Uskottelimme, että Kiina tulee mukaan kansainväliseen järjestykseen.
Se otettiin mukaan ja sille annettiin pääsy -
teknologioihimme ja merkkinoillemme.
Poliittiset päättäjämme luulivat, että se muuttaa Kiinan yhteiskunnan.
Niin ei tietenkään käynyt.
Samaan aikaan Kiina on taistellut meitä vastaan joka käänteessä.
Olemme myös ampuneet itseämme jalkaan -
Euroopan-vastaisella sisäisellä liikkeellä.
Olen nähnyt sitä Britanniassa aina kouluajoista asti.
Sen käynnisti pitkälti Venäjän propaganda ja vaikutus -
kylmän sodan aikana, ja se on jatkunut näihin päiviin asti.
Ja se tarkoittaa, että Kiina on voimistunut -
ja länsimaat ovat heikentyneet.
Britannian ulkoministeri piti viime vuoden lopussa puheen, -
jossa hän sanoi, että meidän pitää lopettaa -
hyökkäykset omaa historiaa vastaan ja patsaiden kaataminen -
ja keskittyä kulttuuritaustaamme, historiaamme ja siihen, -
mikä tekee maistamme suurenmoisia ja sen, mitä ne tänään ovat.
Näin tulisi vastata Kiinan propagandaan, -
vaikuttamiseen ja pahansuopiin toimiin.
Jatkan samasta näkökulmasta kuin Richard.
Minusta länsivallat, sekä USA että Eurooppa, -
ovat heikentyneet.
Olemme niin sanotusti rappeutuneet filosofisessa mielessä.
Mitä se merkitsee ja minkä se mahdollistaa?
Kiina ja Venäjä eivät pelkää meitä. Ne eivät enää kunnioita meitä.
Se mahdollistaa sen, että ne voivat sortaa kansaansa -
sellaisella tavalla, mitä ei ole nähty.
Jos me olemme heikkoja, oppositio sellaisissa maissa -
kuin Venäjä ja Kiina ei pysty toimimaan.
Se ei saa minkäänlaista tukea.
Se on yksi seuraus heikkoudestamme.
Todellinen haaste näihin järjestelmiin tulee nykyisin sisältä.
He pelkäävät, että oma kansa alkaa vaatia demokratiaa.
Nyt sillä ei ole tukea eikä hyvää esimerkkiä.
Uskon, että sen ansiosta hallinnot pystyvät olemaan -
aiempaa sortavampia ja järjestelmällisesti ankarampia -
omaa kansaansa ja meitä vastaan.
Mutta kun kaikki tämä on sanottu, ja oli hyvä, mitä sanoitte, kenraali Kemp,
kulttuurinäkökulmista, kuten ulkoministeri Kerr sanoi.
Mutta miten omaan kulttuuriin keskittyminen onnistuu -
nykypäivän globalisoituneessa maailmassa?
Mikä tahansa ulkomaa voi vaikuttaa yhteiskuntiimme -
ja haastaa yhteiskuntamme ja kulttuuriperintömme.
Jos tarkastellaan Saksaa, kenraali Naumann, -
tänä päivänä kuulee, että Saksassa keskustellaan siitä, -
voiko nostaa Saksan lippuja, -
kun Saksan jalkapallomaajoukkue pelaa MM-lopputurnauksessa.
Kun kansallisen identiteetin näkökulmista keskustellaan näin, -
miksi olisimme sellaisessa asemassa, -
jossa kiinalaiset eivät piilovaikuttaisi kulttuuriimme -
tai käsityksiimme niistä?
Kulttuurimme on sentään tuottanut Johann Sebastian Bachin ja muita.
Olen sitä mieltä, että ellei meillä ole rohkeutta kertoa kansalaisillemme, -
mistä tulimme, mitä olemme saavuttaneet ja mitä me edustamme, -
silloin me loppujen lopuksi koemme tappion.
Meidän tulisi tehdä erittäin selväksi, -
että on olemassa... Mainitsitte Saksan.
Olen ylpeä siitä, mitä Saksa on sotien jälkeen saavuttanut.
Tiedän, millaista on elää raunioissa.
Olen nähnyt kotikaupunkini Münchenin pommitukset.
Olin kadulla, kun viereiseen taloon 20 metrin päähän osui pommi.
Tiedän, millaista on elää raunioissa.
Me nousimme siitä. Rakensimme jotain uutta, -
suurenmoisen yhteiskunnan, erittäin menestyvän talouden -
ja vapaan, liberaalin demokratian ja oikeusvaltion.
Se on saavutus, josta nuorten pitäisi olla ylpeitä.
Poliitikoilla pitäisi olla rohkeutta sanoa: "Tämä lippu nousee -
isienne ja äitienne uhrausten muistolle."
"He rakensivat tämän maan."
"Ja silloin sinä surkimus nouset, tai me nostamme sinut."
Jos poliitikoilla olisi jonain päivänä rohkeutta siihen, moni asia muuttuisi.
Mutta jos me jatkossakin vain katsomme poispäin -
ja sanomme: "Se on liberaalin yhteiskunnan ilmaisu: -
emme kunnioita USA:n, Britannian tai Saksan lippua."
"Mitä yhdestä lipusta? Se on kankaanpalanen."
Jos jatkamme sillä tiellä, tulemme häviämään kilpailun Kiinaa vastaan.
Aivan. Tohtori Bardaji.
Minusta me välillä ajattelemme liian monimutkaisesti siitä, -
miten puolustautua kulttuurisodassa.
Siitä ei ole pitkä, kun keskustelin ministerin kanssa, -
joka on hyvin vasemmistolainen.
Kysyin häneltä: "Jos pudottaisin sinut demilitarisoidulle vyöhykkeelle -
Koreoiden välille, juoksisitko pohjoiseen vai etelään?"
Ihmisillä on asiasta selvä käsitys.
Valtaosa meistä juoksisi etelään.
Kun kysyy ihmisiltä, -
haluaisivatko he lomakodin Shanghaihin vai Karibialle, -
he valitsevat Karibian. Pitää vedota ihmisten vaistomaiseen tajuun.
Olemme olleet liian kauan puolustuskannalla.
Tai oikeastaan emme ole edes taistelleet.
On painettu pää pensaaseen.
Meidän täytyy rakentaa vaihe vaiheelta -
peruskäsityksillä ja -ajatuksilla. Mielestäni se on mahdollista.
En sitten tiedä, onko sellaisia poliitikkoja, -
jotka ovat valmiit näin riskeeraamaan asemansa.
Mutta yleisesti ottaen käytännössä -
hallintojen tulisi vuonna 2022 keskittyä siihen, että estetään Irania -
manipuloimasta neuvotteluja USA:n ja kolmen Euroopan maan kanssa -
ja loppukädessä nousemasta ydinuhaksi.
Se ei ole ainoastaan Lähi-idän asia.
Se uhkaa koko maailman turvallisuutta.
Ja ymmärrämme, että suurvalta- kilpailun dynamiikan kehittyminen -
ei tapahdu hetkessä, -
mutta jos ennen vuoden 2022 syksyä -
Iran tekee pienenkin ydinkokeen -
tai uhkaa siirtyä sotilaallisen tai aseellisen käytön vaiheeseen, -
maailma on silloin muuttunut pysyvästi huonompaan suuntaan.
Olen seurannut Iranin ydinneuvotteluja tarkasti nämä vuodet.
Neuvottelut ovat osa suurvaltakilpailua.
Kiinalaiset puhuvat AUKUSista ja Australiasta -
ydinneuvotteluissa Wienissä.
Kenraali Kemp, onko tässä käytännön ongelmia tajuta, -
että tällä hetkellä ei ole eurooppalaista johtajuutta.
Ei ole amerikkalaista johtajuutta.
On vain anteeksi pyytelyä.
Mukanahan ovat 2000-luvun Rooman valtakunta, -
siis Yhdysvallat, -
ja Euroopan maat, -
jotka ovat yksinäänkin varsin voimakkaita.
Kun katsoo, miten koko prosessia manipuloidaan, -
herää kysymys, mihin tämä on oikein menossa.
Aivan. Olen sitä mieltä, -
että pelätään yhteenottoa Iranin kanssa.
Erityisesti Iranin. Pelätään yhteenottoa iranilaisten kanssa.
Asiaan liittyy myös vastahakoisuutta, -
joka on seurausta ennen kaikkea sinisilmäisyydestä ja toiveajattelusta.
Ei hyväksyä, että Iran oikeasti yrittää hankkia ydinaseen -
ja halutessaan käyttää sitä.
Uskon, että JCPOA, Iranin ydinsopimus, -
joka laadittiin ennen kaikkea presidentti Obaman johdolla -
ja jota EU ja USA yrittävät nyt elvyttää, -
oli puhtaasti eräänlainen "Vapaudu vankilasta" -kortti, -
niin ettei Obaman tarvinnut reagoida Iranin ydinaseeseen.
Hän tiesi, ettei sopimus estä Irania kehittämästä ydinaseita, -
mutta hänen ei tarvinnut ryhtyä sotatoimiin.
Sopimus oli viikunanlehti, jonka turvin hän voi sanoa, -
että Iran saatiin pysäytettyä.
Ajatus siitä, sopimus nyt yritetään elvyttää, -
on minusta äärimmäisen vastuuton. Meidän tulisi hylätä se.
Pitäisi joko laatia parempi sopimus, joka oikeasti pysäyttää Iranin, -
tai ryhtyä sotatoimiin, mikä luultavasti on se viimeinen keino.
Olen samaa mieltä kuin Rafael. Jos Iran päästetään siihen pisteeseen, -
että se valmistaa ydinaseen ja testaa sitä, -
maailma ei enää ole ennallaan.
Täysin samaa mieltä.
Iranin tapaus on keskeinen siinäkin mielessä, -
että jos Iran saa ydinaseen, -
sen hankkivat sitten myös Turkki, Saudi-Arabia ja Egypti.
Sitten ollaan täydellisen katastrofin partaalla.
Tämä on kuin vyöryvän kiven ilmiö.
Kun yksi kivi lähtee vyörymään, -
se laittaa muutkin kivet liikkeelle.
Siksi on äärimmäisen tärkeää, -
ettei Iranille anneta mahdollisuutta saada sitä.
Toimitte Suomen ulkoministerinä, kun neuvotteluja käytiin -
ja yhteinen kattava toimintasuunnitelma JCPOA ratifioitiin.
Sitä ei koskaan allekirjoitettu, -
mutta se periaatteessa ratifioitiin päätöslauselmalla 2231.
Miten paljon teiltä ulkoministereiltä kysyttiin neuvoa prosessissa?
Siinähän olivat edustettuina -
YK:n turvallisuusneuvoston viisi pysyvää jäsentä ja Saksa.
Ne ovat maailman vahvimmat maat.
Mutta uhkahan ei kohdistu vain P5+1-maihin vaan koko maailmaan.
Niin. Se on globaali uhka.
Minusta se on enemmän tai vähemmän toiveajattelua.
Itse tulen pienestä maasta, joka ei kuulu sotilasliittoihin.
Ihmiset tuppaavat ajattelemaan, että neuvotteluilla -
ja jonkinlaisilla prosesseilla -
päästään pysyviin ja riittävän hyviin tuloksiin.
Se on toiveajattelua.
Olen oppinut politiikasta Suomessa, mikä merkitys on voimalla.
Me olemme Venäjän naapurissa.
Siellä kuunnellaan, jos olet tarpeeksi jääräpäinen ja vahva -
ja sinulla on periaatteita.
Siellä ei ajatella, -
että heidän edessään madellaan.
Ellei itse kunnioita itseään, ei kukaan muukaan kunnioita.
Meilläkin oli se peruskäsitys ennen, -
mutta JCPOA oli Euroopan osalta toiveajattelua sen suhteen, -
että vastapuoli, eli sillä kerralla Iran, -
tekisi mielellään sopimuksen.
Mutta se ei ollut heidän tavoitteensa. Heidän tavoitteensa on ydinase.
Tätä perusajatusta ei ole ymmärretty.
Olemme neuvotelleet eri tasolla kuin Iran, -
sillä se ei ikinä halunnutkaan antaa periksi.
Se on se perusta, jonka itse olen kokenut.
Kenraali Naumann. - Pari kommenttia vain.
Ensinnäkin jos tarkastelee perinteisiä ydinvaltoja -
ja vertaa niitä Iraniin, voi sanoa, että perinteiset ydinvallat -
kehittivät ydinaseen omistamisen rinnalle -
tietynlaisen velvollisuuden käyttäytyä järkevästi.
Se piti kutinsa kylmän sodan aikana.
Amerikkalaiset ja venäläiset onnistuivat -
pitämään ydinaseiden pullonhengen pullossa.
Se pätee myös ydinvaltoihin, kuten Britanniaan ja Ranskaan -
sekä Israeliin, vaikka se ei ole myöntänyt, onko sillä ydinaseita, -
mutta se on asia erikseen.
Samaa ei voi olettaa Iranista.
Jos Iran saa ydinaseen, se tulee käyttämään sitä mitä voimakkaimmin -
vaikuttaakseen, kiristääkseen ja painostaakseen muita maita.
Ja se tulee myös nauttimaan ydinaseen tuomasta suuresta edusta.
Ydinvaltaa ei voi pakottaa, ellei ole valmis ydinsotaan.
Iran tietää sen.
Ja se tuo minut takaisin JCPOA:han.
Se oli väline, jonka avulla Obama pystyi laittamaan -
ydinaseistetun Iranin ongelman syrjään -
eikä hänen tarvinnut ryhtyä määrätietoisiin toimiin.
Samanaikaisesti neuvottelujen viisi maata -
eivät panneet Irania vastuuseen sen maailmanlaajuisista terroritoimista.
Niitä ei edes mainittu.
Sopimukseen ei myöskään sisällytetty ohjuksia, joilla ydinkärki kuljetetaan.
Ne mainittiin, mutta Iran ei suostunut sisällyttämään niitä.
Sopimustekstissä Iranille esitettiin vaatimus mutta sitä ei velvoitettu.
Aivan. Niinpä nyt Iran on siinä pisteessä, -
että se on ydinvallaksi tulemisen partaalla ja sillä on kantolaite -
ja sillä voi olla strategia aseen käyttämiseen.
Kuten mielestäni ihan oikein sanottiin, ongelma on globaali.
Ja kuten Timo sanoi, jos sallimme sen, että Iranista tulee ydinvalta, -
tulemme näkemään Lähi-idässä ydinaseiden sekamelskan.
Se on Euroopan porteilla. Eurooppa ei pysty hallitsemaan sitä.
Ja jos alueella käydään joskus ydinsota, -
sen vaikutukset ulottuvat kaikkiin eurooppalaisiin.
Olin prikaatinkomentaja Tšernobylin aikoihin.
Näimme säteilyvaikutuksia metsässä varuskuntamme vieressä.
Säteilyä oli vähemmän kuin Hiroshiman pommissa.
Mutta silloin sitä tulee olemaan paljon enemmän.
Kylmän sodan ja Lähi-idän tilanteen välillä on myös iso ero.
Heti Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton kilpavarustelun alussa -
käytettiin paljon rahaa, vaivaa ja henkilötyövuosia -
johtamis- ja valvontajärjestelmiin. Sillä haluttiin välttää virheitä -
ja varmistaa, että jos tulee käsky, ohjus lähtee.
USA:ssa langat olivat presidentin, Neuvostoliitossa politbyroon käsissä.
En usko, että vastaavaa nähdään Iranissa tai arabimaissa -
hallintojen luonteen takia.
Tilanne tulee olemaan paljon epävakaampi sen suhteen, -
kuka aseita valvoo ja kenellä on valta painaa nappia.
Se tuo luultavasti -
paljon enemmän sellaista asennetta, että taistellaan ensin, -
verrattuna Neuvostoliiton ja USA:n kauhun tasapaino -politiikkaan.
Kuitenkin osa huippuasiantuntijoista Euroopassa jo määrittelee, -
että Iran on ydinasekynnyksellä.
Sillä on riittävästi ydinmateriaalia eri puolilla. Jos se kokoaa ne, -
Iranilla on riittävä määrä yhteen ydinpommiin tai pieneen arsenaaliin.
Mutta kun tämä on sanottu, -
sen kuljetusjärjestelmissä on vielä paljon haastetta.
Sillä ei vielä ole mannertenvälistä ballistista ohjusta.
Iranilla kuitenkin on vanhoja neuvosto-ohjuksia, -
jotka alun perin on valmistettu ydinkärkien kuljettamiseen.
Sitten on myös kuljetuskeinot. Ne ovat pieniä aseita.
Niitä voidaan liikutella autoilla. Ne voidaan toimittaa eteenpäin.
Minusta on hyvin vaarallista ajatella, -
kuten jotkut presidentti Bidenin ympärillä tuntuvat ajattelevan, -
ettei mikään muutu, vaikka Iran saisi ydinaseen.
Uskon, että se olisi uusi ydinaseaikakausi, -
joka olisi ennennäkemättömän konfliktiherkkä.
Jotta voidaan välttää eskaloituminen -
ja haasteet Euroopalle, Amerikalle ja muulle maailmalle -
alkaen tietysti Persianlahdesta ja Israelista -
meidän täytyy kaikin keinoin estää Irania -
pääsemästä siihen pisteeseen, -
että se pystyy omin voimin hankkimaan ydinarsenaalin.
Silti jotkut voivat sanoa: "Onhan Pakistankin.
Sillä on islamistihallinto.
Maa on luhistumisen partaalla, ollut jo jonkin aikaa.
Sillä on ydinarsenaali.
Mitä eroa on Pakistanilla ja Iranilla?"
Kun niitä on jo yksi, ei luoda enää toista.
Yhdysvalloilla oli ja on edelleen suunnitelmat valmiina.
Se voi tarvittaessa ottaa haltuunsa Pakistanin ydinarsenaalin.
Eri asia sitten, toteutettaisiinko suunnitelmat ja toimisivatko ne, -
mutta Yhdysvalloissa on suuri huoli siitä, -
että ydinaseet päätyvät Pakistanissa jihadistien käsiin -
esimerkiksi vallankaappauksen seurauksena tai sitten luvalla.
Sellainen huoli on ollut pitkään, -
ja se on tärkeimpiä syitä Afganistanin operaation pitkittymiseen.
Ei sanota, että Iranin täytyy saada, koska Pakistanillakin on.
Pidetään mielessä: Irania voidaan estää -
saamasta ydinase kahdella tavalla.
Puhun siis Iranin hallinnosta tällä hetkellä.
Ensimmäinen keino on hallinnon vaihtaminen.
Tietysti uuden hallinnon pitää olla nykyistä parempi -
eikä yhtä huono tai huonompi.
Se on yksi keino estää katastrofi. Se ei olisi ideaaliratkaisu.
Toisena, ainoana keinona tulevat sotilaalliset toimet.
Iranilla on vakaa aikomus hankkia ydinase ja ydinasevalmius.
Se voidaan pysäyttää vain sotilaallisilla toimilla.
Eikä riitä, että isketään vain ydinjärjestelmiin, -
sillä edes USA:n suorituskyky ei riittäne ydinohjelman tuhoamiseen.
Iskujen on kohdistuttava myös hallintoon ja hallinnon johtajiin.
Timo Soini, kun asiaa tarkastellaan eurooppalaisesta näkökulmasta, -
miksi Eurooppa yrittää niin hanakasti -
päihittää Bidenin hallinnon.
Sillä ei näyttäisi olevan tahtoa lähteä neuvotteluista.
Ilman sitä tahtoa ei ole vipuvoimaa, asettipa sitten miten paljon pakotteita.
Aivan. Ja perusongelma tässä on se, -
monilla Euroopan hallinnoilla ja mailla -
on suuria kaupallisia intressejä Iranissa.
On annettu suuria lupauksia. On solmittu koko joukko sopimuksia.
Odottamassa on miljoonia ja miljoonia euroja -
ja dollareita ja investointeja.
Se on yksi suuri syy sille, -
miksi eurooppalaiset ajattelevat yleisesti, että asia on neuvoteltavissa.
Mutta uskon pikemminkin niin kuin Richard sanoi, -
ettei Iranin puolella ole tällaista aikomusta.
Minusta eurooppalaiset ovat siinä mielessä sinisilmäisiä, -
että he uskovat, -
tiiviimmät taloudelliset yhteydet -
ja suurempi keskinäinen riippuvuus -
on paras lääke tähän asiaan, -
mutta minä en luota siihen.
Tärkein asia, mikä kauppasuhteita on jarruttanut -
Euroopan puolella, on se, että Yhdysvallat, -
vaikka se ei ole ollut tarpeeksi luja, mutta kuitenkin luja siinä mielessä, -
että jos yksittäiset yritykset solmivat Iranin kanssa jonkinlaisia sopimuksia,-
pankkijärjestelmiä tullaan tarkastelemaan hyvin ankarasti.
Se on tavallaan estänyt yrityksiä menemästä eteenpäin.
Ei ole mitään muuta, mikä olisi estänyt -
niitä etenemästä talouden alalla.
Silloin ne suljetaan ulos SWIFT-järjestelmästä. - Aivan.
Se on ollut toistaiseksi tehokkain pakote.
Toivottavasti presidentti Putinkin ymmärtää sen.
Ymmärtääkö hän?
Uskon, että eurooppalaiset haluavat Neuvostoliiton katoavan.
Luulimme, että elimme ydinaseiden jälkeisessä maailmassa.
"Ydinaseita ei enää käytetä. Olemme nyt Disneyland."
Siksi pidimme iranilaisten ja pakistanilaisten testin niin pahana -
1990-luvun lopulla. Emme ymmärrä esimerkiksi Iranin ydintavoittelua.
Iranille ydinpommi on kolme pommia.
Se on persialainen pommi. Alueellinen herruus.
Toinen on uskonnollinen, islamistinen šiiapommi ylimmän johtajan mukaan.
Kolmas on vallankumouskaartin pommi. Alueen epävakauttavin voima.
Se ei ole vain tavallinen pommi. Se on monimutkainen, päällekkäinen.
Se on tavallaan kuin sipuli.
Sillä on eri tarkoituksia, ja heistä kuka tahansa voi käyttää sitä.
Jos voin lisätä vielä yhden pommin: kiinalainen pommi.
Iran on velkaantunut Kiinalle 400 miljardia USA:n dollaria -
25 vuoden aikana.
Kiina pystyy hyödyntämään sitä -
keplottelemisessa strategisella tasolla.
En usko, että Iranin tulo ydinvallaksi on Kiinan intresseissä.
Kiinalaisethan haluavat läsnäoloa -
ilman vasta-argumenttien mahdollisuutta.
Ydinvallalla on paljon enemmän valtaa kuin maalla ilman ydinaseita.
Kiinan intresseissä on pitää Iran lähellä kynnystä -
mutta kuitenkin ilman ydinpommia.
Epäilen kyllä sitäkin, että Kiina nostaisi sormeakaan estääkseen sen.
En usko, että ydinvalta Iran on Kiinan tai Venäjän intresseissä.
Rafael mainitsi seikan, jota tahdon korostaa.
Hän sanoi, että se on persialainen pommi.
Tämä ajattelu on laajalle levinnyttä Iranissa.
Keskustelepa tutkijoiden tai korkeasti koulutettujen kanssa.
He voivat vastustaa hallintoa, -
mutta jos mainitsee Persian valtaisan historiaperinnön, -
silloin on toinen ääni kellossa.
Se kannattaa pitää mielessä.
Siksi mielestäni Iranin ydinasevalmiutta -
saattavat kannattaa monet muutkin kuin vallankumouskaarti, -
hallinto ja uskonoppineet.
Samanaikaisesti en ole huolissani Ison-Britannian ydinaseista, -
sillä hallinto on kyllin demokraattinen, -
ettei se toivottavasti uhkaa Espanjaa.
Ydinasein varustautunut islamistinen Iran olisi jotain aivan muuta.
Mutta kuten Timo sanoi, -
jos Iran saa ydinaseen, siitä alkaa, ja se on jo alkanut, kilpavarustelu.
Mutta israelilainen pommi... - Väitetty.
Väitetty. Uskomme, että heillä on.
Se ei ole johtanut kilpavarusteluun, koska muut tunnustavat...
Epämääräisyyden politiikalla. - Aivan. Muut tunnustavat, -
että Israel ei käytä sitä hyökkäys- tarkoituksessa vaan puolustukseen.
Tahtoisin sitten siirtyä toiseen kiintoisaan tosiseikkaan, -
joka on ollut käynnissä pitkään.
Vuonna 2021 näimme, -
että monet maat hakivat asemia -
euroalueen, EU:n, Ison-Britannian ja lähimaiden rajojen ulkopuolella.
Monet maat, mm. Venäjä, liittyivät liittoutumattomien ryhmään -
ja loivat ryhmittymän -
vastustaakseen tietyllä tavalla Yhdysvaltoja, -
Eurooppaa, Kanadaa, Australiaa ja muita samanhenkisiä maita.
Miten tämä vaikuttaa niin kutsuttuun uuteen tasapainoon -
liittoutumattomien maiden, jotka ovat kuitenkin tiivis ryhmä, -
ja sellaisten maiden välillä, jotka edustavat demokraattista länttä -
ja pyrkivät noudattamaan oikeusvaltioperiaatetta -
mutta ovat samalla myös kiistan alaisia -
tai sen seikan haastamia, että ulkopuoliset voimat -
haastavat demokraattista arvoa ja järjestelmää -
sekä pyrkivät uuteen maailman- järjestykseen, kuten kenraali sanoi.
Minusta huolestuttavimpia näkökulmia tässä kehityksessä -
on kasvanut yhteistyö ja tiivistyvä läheisyys -
Venäjän ja Kiinan välillä.
Yksi yhteinen asia, ei toki ainoa yhteistyötä vaativa asia, -
on USA:n ja lännen vastustaminen.
Näiden kahden maan kasvavan yhteistyön lisäksi -
mukaan tulee muitakin maita, erityisesti sellaisia, -
joihin Kiina pystyy investoimaan valtavasti ja vaikuttamaan.
Tarkoituksena on vastustaa länttä ja Yhdysvaltoja.
Mielestäni yksi sen seurauksista, -
että asetetaan pakotteita maille, kuten Venäjälle esimerkiksi Ukrainan takia, -
on se, että ne ajavat sen syvemmälle Kiinan syliin.
Venäjä-pakotteiden kiristämisessä on omat riskinsä.
Se on aina vain vaarallisempi ongelma, -
jota tulemme yhä enemmän kohtaamaan vuoden edetessä.
Minulla on mielessäni myös Afrikan maanosa.
Lännessä kiinnostus Afrikkaa kohtaan on hiipunut -
tavalla, jolla tulee olemaan meille kova hinta.
USA ei ole vuosiin kiinnittänyt mitään huomiota Afrikkaan -
eivätkä myöskään monet Euroopan maat.
Johtuneeko se sitten kolonialistisesta taustasta?
Kiina ja Venäjä kummatkin ovat hyvin aktiivisia Afrikassa.
Se luo monenlaisia ongelmia meille.
Afrikan väestö kasvaa.
Afrikka sijaitsee aivan Euroopan läheisyydessä.
Siihen liittyy mahdollinen turvapaikanhakijakriisi.
Lisäksi tulevat taloudelliset tekijät.
Minusta tässä on myös sellainen strateginen näkökulma, -
jolla on iso vaikutus Lähi-itään.
Mietitäänpä, mitä Kiina on tehnyt.
Tietysti sillä on kaupallista toimintaa. Se louhii sieltä raaka-aineita.
Ja Venäjän mukanaolo Syyriassa -
ja monissa maissa, Libyassa.
He kannattavat Haftaria ja muuta sellaista -
hajonneissa maissa.
Se on asia, joka aikanaan -
tulee aiheuttamaan meille paljon ongelmia.
Kysymys teille, kenraali Naumann. Aikana, jolloin näemme -
Venäjän ja Kiinan, ja ei ole poliittisesti epäkorrektia sanoa, -
että Eurooppa varoo kolonialistisen historiansa takia.
Saksa maksoi suuria summia rahaa -
tietyille Afrikan maille historiansa takia.
Samaan aikaan kiinalaiset ja venäläiset ovat aika luovia -
Afrikan kolonialisoinnissa. Voi hyvin sanoa niin.
Turkin entinen pääministeri Davutoglu -
puhui siitä hyvin avoimesti.
Hän matkusti Afrikassa ja julisti, että Turkki tulee Afrikkaan.
Se aiheutti kitkaa Turkin ja Ranskan välille, -
mikä rakentui myös Välimerellä ja muualla alueella.
Isossa kuvassa se haastaa myös Eurooppaa etelän suunnasta.
Olen täysin samaa mieltä.
Meidän täytyy pitää mielessä myös demografia.
Afrikan väestö kaksinkertaistuu vuoteen 2050 mennessä.
Samaan aikaan lähtökohdat huolehtia väestön ruoasta ja asumisesta -
vähenevät luultavasti ilmastonmuutoksen takia.
Saatamme kohdata valtaisia muuttoaaltoja -
etelästä kohti pohjoista.
Maailmanpankki arvioi kuutisen vuotta sitten, -
että suunnilleen 200 miljoonaa ihmistä -
muuttaa siirtolaisina kaikkialta Afrikasta kohti Välimerta.
Meillä on siis iso ongelma, -
jota ei voi ratkaista muuten kuin auttamalla Afrikan maita -
rakentamaan paikkoja, joissa ihmisillä on elinkeino Afrikan mantereella.
Meidän täytyy auttaa heitä. Meidän pitää rahoittaa sitä.
Meidän täytyy viedä ihmisiä Afrikkaan huolehtimaan siitä.
Se on uudenlainen turvallisuusjärjestely.
Meidän pitää hahmotella se. EU:n on ajateltava sitä.
Meidän kaikkien täytyy satsata rahaa. Välimeren maita ei voi jättää yksin.
Mutta...
Vaikka investoisi rahaa maihin, jotka ovat Kiinan vaikutusvallan alla -
ja läpeensä korruptoituneita?
Meidän pitää mennä mukaan kilpailuun. Se on aivan varmaa.
On katsottava, kuka voittaa.
Minusta meillä on mahdollisuus olla parempia kuin kiinalaiset.
Kuulemme jo nyt monista Afrikan maista, -
että kiinalaiset tuovat kiinalaisia työntekijöitä Afrikan maihin -
ja vievät raakamateriaalin pois. Siihen afrikkalaiset eivät ole tyytyväisiä.
Lievästi sanottuna. Tohtori Bardaji.
Vielä kaksi näkökohtaa.
Ensinnäkin jos me eurooppalaiset -
satsaamme Afrikkaan ja otamme aiempaa enemmän vastuuta -
Lähi-idästä laajemmassa mielessä, se voi olla paras tapa -
pitää USA sitoutuneena Eurooppaan.
Silloin teemme jotain, minkä ansiosta USA -
voi keskittää suurimman osan voimavaroistaan Kaukoitään.
Ja siihen, mitä Richard sanoi, -
Venäjä ja Kiina mainitaan usein, -
mutta on olemassa yksi argumentti, joka puhuu sitä vastaan.
Kiinalaiset ovat valmiit tekemään yhteistyötä Venäjän kanssa vain, -
jos Venäjä on pienempi kumppani, jonka täytyy totella.
Sopineeko se Putinille, -
jolla on paisunut ego? Epäilen.
Meidän Euroopassa pitäisi keskittyä pikkuaskeliin Kiinan suhteen.
Meidän tulisi kannustaa poliittiseen ja diplomaattiseen apuun -
tehdäksemme selväksi, ettei toimia Taiwanin itsenäisyyttä vastaan -
ei hyväksytä Euroopan mittapuulla.
Voimme tehdä yhteistyötä USA:n kanssa alueellisessa taakanjaossa.
Mutta pienen suorituskyvyn sotilaallisen läsnäolon valmistelu -
Tyynellämerellä auttaisi USA:ta sitoutumaan Eurooppaan.
Viesti, että Taiwan tulisi tunnustaa normaaliksi maaksi -
valtioiden joukossa, on helposti lähetettävissä.
Se vaatii vain diplomaattista rohkeutta.
Poliittista tahtoa, mikä ikävä kyllä puuttuu kaikista länsimaista.
Mutta olemme vakavissamme Kiinan suhteen. Jotain on tehtävä.
Jos haluamme olla diplomaattisesti ja poliittisesti korrekteja, -
sanoudutaan irti kaikesta ja ollaan tuttuun tapaan tekemättä mitään.
Tahtoisin vielä jatkaa siitä, minkä kenraali Naumann toi jo esiin.
Se on jossain määrin vastaus myös kenraali Kempin pohdintaan.
Kun katsoo Afrikkaa ja näkee siltä suunnalta nousevat haasteet ,-
Espanjassa on jo korkea työttömyysaste -
nuorten, alle 25-vuotiaiden aikuisten keskuudessa.
Työttömyyttä on hurjasti.
Se painii laajamittaista laittomaa maahanmuuttoa vastaan.
Tilannetta käyttävät hyväkseen -
monet sekä lailliset että laittomat järjestöt, -
jotka harjoittavat hyvin ongelmallista toimintaa kautta Euroopan.
Mitä Espanja ja Etelä-Eurooppa voivat tehdä Pohjois-Euroopan tuella, -
jotta saataisiin aikaan sellainen tilanne, että asia olisi ratkaistu?
Ensinnäkin se vaatisi asennemuutosta.
Euroopalla on kaikki valmiudet -
Frontexiin ja etelärajan valvontaan.
Mutta emme voi sallia itsellemme poliittisesti sellaista, -
että lähetämme partioveneet mutta sen sijaan, että käännytämme, -
me otamme kaikki kyytiin ja tuomme Eurooppaan.
Ei. Täytyy puolustaa merirajaa ja karkottaa kaikki, jotka yrittävät yli.
Harjoittaa siis Puolan mallia. - Niin.
Täytyy laatia pitkän ajanjakson strategia, -
eräänlainen Marshall-suunnitelma Afrikalle.
Meillä ei nyt ole rahaa, mutta täytyy asetella rakennuspalikoita, -
jotta ihmiset saadaan juurtumaan paikalleen.
Mutta se tulee olemaan 4 000 miljoonaa ihmistä -
315 miljoonan asukkaan maanosaa vastaan tulevien 20 vuoden aikana.
Se on väestön epäsuhta.
Maahanmuuton kannustimien luomisen sijaan -
tulee luoda kannustimia jäädä sijoilleen.
Miksei voitaisi ottaa oppia Yhdysvaltojen esimerkistä -
ja sen pioneerijoukoista 1920-luvulla?
Se oli järjestelmä, jolla kehitettiin Yhdysvaltojen osia -
kansallisen pakollisen palveluksen keinoin.
Miksei Euroopan unioni voisi perustaa -
Euroopan kehitysjoukkoja?
Niinpä. Ohjelma-aika alkaa lähestyä loppuaan.
Tahdon antaa jokaiselle vielä tilaisuuden ennustaa vuotta 2022.
Mihin tulisi keskittyä? Puhukaa lyhyesti, -
jotta kaikille jää saman verran aikaa.
Sanoin alussa, että tärkein asia, johon keskittyä, on Kiina.
Lisäisin myös saman vakavan asian, jonka kenraali Naumann toi esiin, -
eli laajamittaisen mahdollisen maahanmuuton Eurooppaan, -
ei ehkä vielä vuonna 2022 mutta tulevina vuosina.
Meidän pitää ryhtyä toimiin. Minusta on toiveajattelua, -
että edes pioneerijoukoilla Afrikasta saadaan paratiisia, -
jonne ihmiset haluavat jäädä. Meidän on puolustettava rajojamme, -
ellemme halua luovuttaa maitamme valtaville määrille siirtolaisia.
Toinen profetiani vuodelle 2022 on se, -
että Eurooppa kohtaa kriisin, jota kukaan ei ole tullut ajatelleeksi -
ja jota kukaan tässä huoneessa ei ole maininnut. Mutta se tulee.
Korostaisin vielä, ennen kuin jatkamme, -
että kun puhumme maahanmuutosta, -
puhumme nimenomaan laittomista maahanmuuttajista.
Laillisella ja laittomalla maahanmuutolla on vissi ero.
Laillisia väyliä pitkin tuleva on hyväksyttävä -
mutta laittomasti tulevaa ei.
Niinpä. Emme puhuisi tästä laillisten maahanmuuttajien yhteydessä.
Se on totta. Toivotaan, että tänä alkaneena vuonna -
turvaudutaan Puolan esimerkkiin.
Kukaan ei odottanut, -
että tällaista lujuutta on olemassa.
Mutta kun sitä löytyi, se toimi.
Siinä on ajateltavaa.
Joku on sanonut, että hallinnot pystyvät hoitamaan tehokkaasti -
vain yhtä asiaa kerrallaan. Jos se on totta, olemme tuhon omat.
Huomiotamme vaativat Iran, Venäjä, Kiina, maahanmuutto, -
sisäiset ongelmat, covid.
Tietokonetermein ilmaistuna, jos järjestelmä ylikuormittuu, se kaatuu.
Se on vaarana. En tiedä, mitä tapahtuu.
Tulossa on esimerkiksi Ranskan presidentinvaalit.
Ehdokkaita on paljon. Saa nähdä.
Toivon, että Eurooppa ja Yhdysvallat löytävät -
aidon yhteisen sitoutumisen -
nousta vastustamaan Kiinaa ja suostuttelemaan Kiinaa -
yhteistyöhön vastakkainasettelun sijaan.
Mitä muuta sanoisitte Euroopan johtajille, -
joilta tällä hetkellä puuttuu johtaja, etenkin ennen Ranskan vaaleja.
Näyttää, ettei ole juurikaan liimaa yhdistämään sitä, -
minkä ennen muodostivat samanmieliset valtiot, -
joilla oli yhteinen tulevaisuus.
Uskon, että meidän on palattava tähän uudestaan ja uudestaan.
Heille on kerrottava, ettei ole vaihtoehtoa.
Ei eurooppalaisilla eikä amerikkalaisillakaan.
On pysyttävä yhdessä. Muuten koemme tappion, -
ensin me eurooppalaiset, sitten amerikkalaiset.
Täytyy päättää tähän. Kiitos, kenraali Naumann, -
tohtori Bardaji, kenraali Kemp ja Timo Soini mukanaolosta.
Kiitos myös katsojille.
Nähdään ensi kuussa "Minne menet, Eurooppa" -sarjan parissa.
Näkemiin ja hyvää loppuiltaa.
Lisää TV7:n tuotantoja ja toimituksen laatimia artikkeleita -
on kotisivuillamme osoitteessa www.tv7israelnews.com.
Suomennos: Marianne Tenetz