TULD JERUUSALEMMAST
Shalom ja õnnistust teile, sõbrad, kus te ka poleks!
On rõõm õpetada teile Jumala Sõna. Usun, et see tugevdab teie usku.
Räägin täna elavast ja surnud usust.
Avame 1. Korintlaste kirja 15. ptk.
Loen sellest kaks tähtsat salmi,
mis tunnistavad messiaanlikust usust.
1Kr 15:3-4.
"Ma olen teile ju kõigepealt edasi andnud seda,
mida ma ka ise olen vastu võtnud:
et Kristus suri meie pattude eest, nagu on kirjutatud pühades kirjades,
ja et ta maeti maha ja äratati kolmandal päeval üles
pühade kirjade järgi..."
Niisiis tuleb meeles pidada kolme asja:
Messias suri, maeti ja Ta tõusis üles surnuist.
Need asjad peavad alati olema meie südames,
meeles ja huulil.
Paulus kirjutas oma esimeses kirjas korintlastele,
et ta on edastanud neile selle, mille oli ise saanud.
Seda, et Messias pole mitte ainult vaim,
vaid ka Inimese Poeg, nagu Jeesus enda kohta ütles.
Ta küsis oma jüngreilt,
mida inimesed Inimese Poja kohta ütlevad.
Meie usk ehitub neile kolmele asjale.
Jeesus sündis Pühast Vaimust,
kuid Ta sündis maa peale inimeseks.
Jeesus suri meie pattude eest, maeti ja tõusis üles surnuist.
Mis on Messia surma tähendus?
See annab meile lunastuse pattudest.
Nii saame elava usu.
Meie usk tugevneb.
Messia surm lunastab meid pattudest.
Ta oli kolm päeva hauas.
Ta tunnistas endast nagu prohvet Joona.
Joona oli kolm päeva meres, kala kõhus.
Nii ka Inimese Poeg.
Kolmandal päeval
äratas Isa Jumal Ta surnuist.
Kui Messia surm lunastas meie patud,
siis mis on Tema ülestõusmise tähendus?
See annab meile Messia õigsuse.
Jeesus ütles Matteuse 5:20:
"Kui teie õigus ei ole märksa suurem
kui kirjatundjate ja variseride oma, siis te ei saa taevariiki!"
Mis on see õigsus, mis on märksa suurem
kui variseride ja kirjatundjate õigsus
toona 2000 aasta eest?
Nad olid väga religioossed ja täitsid täpselt kõiki reegleid,
kuigi Jeesus kritiseeris neid tihti.
Millist õigsust siis vaja on?
Jumala õigsust muidugi,
seda, kus Aabraham uskus Jumalat ja see arvati talle õigsuseks.
Messia ülestõusmine annab meile Jumala õigsuse.
Seda Paulus Korintlaste kirja lõpus rõhutabki.
"Ma olen teile ju kõigepealt edasi andnud seda,
mida ma ka ise olen vastu võtnud:
et Kristus suri meie pattude eest, nagu on kirjutatud pühades kirjades,
ja et ta maeti maha
ja äratati kolmandal päeval üles pühade kirjade järgi ..."
Toona tähendasid pühad kirjad Toorat, Prohveteid ja Psalme.
Uut Testamenti raamatuna veel ei eksisteerinud.
Olid üksnes kirjad.
Pühad kirjad tähendavad Toorat, Prohveteid ja Psalme.
Nende järgi pidi Messias surema.
Pange tähele, et "pühade kirjade järgi" mainitakse kaks korda.
"Alles kahe või kolme tunnistaja sõna põhjal saab asi selgeks."
Salm 4: "... ja et ta maeti maha
ja äratati kolmandal päeval üles pühade kirjade järgi."
"Usk tuleb kuuldust ja kuuldu Jumala sõnast."
Meie usk pärineb seega Pühakirjast.
Asi pole vaid selles, et usume,
et mingi mees elas ja tegi midagi 2000 aasta eest.
Ta oli esmalt sündinud Pühast Vaimust,
ning Ta oli 100-protsendiliselt Jumal ja sajaprotsendiliselt inimene.
Jumal ei saa surra. Ta suri inimesena.
Ta suri ristipuul. Heebrea keeles räägitakse ainult puust.
Puu on taeva ja maa vahel. Ta ei surnud maapinnal.
Ta tõsteti üles.
Nii nagu Mooses tõstis kõrbes mao üles,
nõnda tõsteti ka Inimese Poeg. Jeesus ise ütles seda.
Miks Ta tõsteti taeva ja maa vahele?
Taeva ja maa ühendamiseks, nagu ütleb Koloslaste kiri.
Miks puu küljes?
Esimese patu pärast.
Eeva võttis puult vilja, sõi ja andis ka oma mehele.
Seepärast suri ka Jeesus pühade kirjade kohaselt puul.
Ta maeti,
ja kolmandal päeval äratas Jumal Ta surnuist,
pühade kirjade järgi, et meid õigeks teha.
Seda peamegi meeles pidama ja vastu võtma.
Ja mitte üksnes mõistusega, vaid ka südamega.
See peab meie südames olema.
"Südamega usutakse õigsuseks
ja suuga tunnistatakse päästeks."
Kui usud, et Jeesus tegi seda sinu eest,
võtad vastu Jumala õiguse,
nagu Aabraham uskus, ja see loeti talle õiguseks.
See ei saa siiski ainult südamesse jääda, kui tahad päästetud saada.
Seda tuleb tunnistada ja suuga kuulutada.
Miks religioossetel inimestel, nii juutidel kui kristlastel,
on seda raske mõista?
Nad püüavad saavutada õigsust ja päästet alati ise,
oma tegudega.
Nende usk on surnud, sest nad püüavad võimatut.
Me ei saa seda ise teha, vaid Jumal on teinud seda meie eest.
Elav usk sünnib meie sees,
kui Jumal annab meile usu armust.
See on Tema tegu, mitte meie.
Kas see nõuab meilt midagi? Räägin sellest hiljem.
Efeslaste 2. ptk ütleb, et isegi see usk pole meie.
Ta andis meile armu uskuda Messias Jeesust.
Ka usk pole meie, vaid Tema.
Jeesus ütles Markuse 11:22:
"Olgu teis Jumala usk" (heebreakeelse teksti järgi).
Ta ütles juba enne surma ja ristile minekut ja ülestõusmist:
"Olgu teis Jumala usk."
Johannese 17:20 räägib,
et pärast surnuist üles tõusmist Jeesus palvetas:
"Aga ma ei palu üksnes nende eest, vaid ka nende eest,
kes nende sõna läbi hakkavad minusse uskuma..."
Usk jõudis apostlite sõna kaudu ka meieni välja.
Efeslaste 2 räägib, kuidas prohvetid ja apostlid meie usule aluse panid.
See sõna on jõudnud ka meieni.
"Kes usub meie kuulutust
ja kellele on ilmutatud Issanda käsivars?"
Too kirjakoht räägib samas ka Jumala tohutust jõust.
See pandi Jeesuse arvele ja Tema kandis kõik meie patud.
Samas ilmutatakse meile Jumala väge meie usu pärast.
Esimeste apostlite sõna on meieni välja jõudnud.
Jeesus suri ju ka nende eest,
kes hiljem nende sõna kaudu Temasse pidid uskuma.
See ongi elav ja tõeline usk.
Juudid küsisid Jeesuselt:
"Mida peame tegema, et Jumala tegusid teha?"
Ta vastas: "Ärge tehke midagi."
"Uskuge Temasse, kelle Jumal on läkitanud."
"Südamega usutakse õigsuseks
ja suuga tunnistatakse päästeks."
See on religioossetele raske.
Ka paljud religioossed kristlased
püüavad Jumalani oma tegudega jõuda.
Rõhutan,
et teod ei eelne usule, vaid vastupidi.
Usk eeldab tegusid.
Läheme Roomlaste kirja.
Roomlaste 4:2-11.
"Sest kui Aabraham on mõistetud õigeks tegude tõttu,
siis tal on, millega kiidelda, kuid mitte Jumala ees.
Sest mida ütleb Pühakiri?
'Aabraham uskus Jumalat, ja see arvestati talle õiguseks.
Tegude tegijale ei arvestata palka mitte armust, vaid vastavalt võlale.
Aga sellele, kes tegusid ei tee, vaid usub temasse,
kes teeb õigeks jumalakartmatu, arvestatakse õiguseks tema usk,
nõnda nagu Taavet ütleb õndsa olevat inimese,
kellele Jumal arvestab õigust tegudest sõltumatult:
'Õndsad on need, kelle ülekohus on andeks antud
ja kelle patud on kinni kaetud.
Õnnis on mees, kelle pattu Issand ei arvesta.'
Kas see õndsusekuulutus käib nüüd ümberlõigatute
või ka ümberlõikamatute kohta?
Me ju ütleme: Aabrahamile arvestati usk õiguseks.
Kuidas seda siis arvestati?
Kas siis, kui ta oli ümberlõigatu või alles ümber lõikamata?
Seda tehti, kui ta ei olnud ümber lõigatud, vaid ümber lõikamata.
Ja ümberlõikamise tähise sai ta selle usu õiguse pitseriks,
mis tal oli juba ümberlõikamata põlves,
et ta oleks kõikide isa, kes usuvad ümberlõikamata põlves,
et õigus arvestataks ka neile ..."
Kui võimas! Aabraham uskus, kui ta polnud veel ümber lõigatud.
Ümberlõikamatut ei peeta ju juudiks, vaid paganaks.
Ta sai oma ihusse märgi sellest,
et ta uskus enne ümberlõikamist
Jumalasse, kes õigeks teeb.
Kust tuleb elav usk,
see usk, mis saab kätte Jumala tõotused?
Kust tuleb see südame usk,
millest räägib Heebrealaste 11. ptk?
See tuleb meie isalt Aabrahamilt.
Selle aluseks on pühad kirjad.
Jeesus ütles, et Aabraham nägi Tema päeva ja rõõmustas.
Nad tahtsid Teda kividega surnuks loopida.
"Sa pole veel viiskümmend aastat vana ja oled näinud Aabrahami!"
Nad ei mõistnud Jeesuse räägitud vaimselt sügavatest asjadest.
Muidugi Aabraham nägi Teda, sest Ta on Jumala Sõna,
kes oli algul Jumala juures.
Aabraham oli usu isa.
Aabraham, Iisak ja Jaakob on meie usu isad.
Nad andsid meile usu DNA.
Kas ainult Iisraelile?
Ei, vaid kõigile rahvastele, kes usuvad,
et Jeesus on Jumala Poeg ja Inimese Poeg,
kes suri maailma pattude pärast,
maeti, ja tõusis üles surnuist kolmandal päeval,
et teha õigeks need, kes usuvad Temasse.
Kui püüame sinna midagi lisada, see ei tööta.
Räägime veidi tegudest.
Kui räägime elavast ja surnud usust,
on aluseks muidugi Jaakobuse kiri,
kus öeldakse, et usk ilma tegudeta on surnud,
nagu ihu ilma vaimuta.
Kuidas Pauluse ja Jaakobuse kirjade sõnumid kokku sobivad?
Kas need on vastuolus?
Muidugi mitte!
Kas Aabraham tehti õigeks vaid usust või ka tegudest?
Jaakobus ütleb, et ka tegudest,
aga ka usk oli enne tegusid.
Jumal ütles Aabrahamile 1. Moosese 12:
"Mine oma maalt ..." Lech lecha.
See on kuulus kirjakoht, kust algab Iisraeli rahva lugu.
"Mine omalt maalt, omast sugukonnast ja isakojast ..."
Mis on tähtsaim salm selles peatükis?
Rabid on selles osas ühel nõul.
See ei ole 'Lech lecha', mida Jumal ütles Aabrahamile,
vaid see, mida Aabraham tegi.
"Ja Aabram läks, nagu Issand teda käskis,
ja Lott läks koos temaga;
Aabram oli seitsekümmend viis aastat vana, kui ta Haaranist lahkus."
Sellest algas Aabrahami usk.
Jumal andis armust Aabrahamile usu ja seepärast ta läks.
Nii ka meie puhul.
Jumal puudutab meie südant ja annab meile usu selle suhtes,
mida Jeesus 2000 aasta eest tegi.
Me polnud seal, kuid usume siiski,
et Ta suri ja tõusis kolmandal päeval surnuist üles.
See on tee algus. Tegusid veel pole. On vaid usk.
Loeme selle kohta
Efeslaste teisest peatükist.
Paulus räägib, kuidas usk on enne tegusid.
Usk eelneb tegudele.
Efeslaste 2:4-10. "Aga Jumal, kes on rikas halastuselt,
on meid koos Kristusega teinud elavaks oma suure armastuse pärast,
millega ta meid on armastanud, kuigi me olime surnud üleastumistes -
armu läbi te olete päästetud! -,
ning on meid koos temaga üles äratanud
ja asetanud taevasesse olukorda Kristuses Jeesuses,
et näidata tulevastel aegadel
oma armu võrratut rikkust helduses meie vastu Kristuses Jeesuses.
Sest teie olete armu läbi päästetud usu kaudu -
ja see ei ole teist enestest, vaid see on and Jumalalt -,
mitte tegudest, et ükski ei saaks kiidelda.
Sest meie oleme tema teos,
Kristuses Jeesuses loodud heade tegude tegemiseks,
nii nagu Jumal on juba enne meile seadnud, et me teeksime seda."
Oleme seega Tema teos.
Ta lõi meid Messias Jeesuses headeks tegudeks.
Usk eelneb tegudele.
Jumal on ka head teod ette valmis pannud,
et me neis käiksime.
Mis siin huvitavat on?
Kas Pauluse kirjad on vastuolus Jaakobuse kirjaga?
Muidugi mitte! See pole ju võimalik.
Paulus seletab, et kui vaid teeme ja teeme ja teeme,
ei ole sellest mingit kasu.
Peame uskuma Pühakirja, nii nagu see on.
Jeesus ütles, et kui tahate leida pääste, Messia,
lugege Pühakirja!
Need kõik tunnistavad Temast, esimesest leheküljest kuni viimaseni.
See on kirjutatud tunnistuseks Iisraeli rahvale sellest,
et Jeesus on Jumala Poeg, Messias.
Juudid küsivad minult, kus on seal kirjas "Jeesus"?
Otseselt ei olegi, aga Tooras on viiteid Jeesusele.
Kui seal seiaks 'Jeesus', milleks siis usku vaja oleks?
Siiski - "ilma usuta on võimatu olla meelepärane,
sest kes tuleb Jumala juurde, peab uskuma, et tema on olemas
ja et ta annab palga neile, kes teda otsivad."
Usk elab, sest see on saadud Jumalalt,
kuna Jeesus suri Pühakirja järgi,
maeti ja tõusis surnuist, Pühakirja järgi.
Nii saame lunastuse pattudest ja Jumala õigsuse.
Muidugi ei saa me sinna jääda.
Vaadake, kuidas usk Aabrahami mõjutas!
1. Moosese 12. ptk räägib sellest. Sellest räägib ka Jaakobus oma kirjas.
Aabrahami ei tehtud õigeks üksnes usu pärast,
vaid ka tegude tõttu.
Paljud püüavad siiski oma tegude läbi õigeks saada
ja see on viga.
Ei, vaid Aabrahami kasvav usk
viis ta Morija mäele oma poega ohverdama.
Roomlaste 4. peatükk räägib, et Aabraham uskus,
et kui ta ohverdab Iisaki, nagu Jumal palus,
on Jumal nii suur ja võimas, et Ta ärataks Iisaki surnuist.
Mida see meile näitab?
Seda, et elav usk kasvab
ja viib meid nende tegudeni, mille Jumal on ette valmistanud.
Nii oli ka Aabrahami puhul.
Jumal valmistas juba enne maailma loomist ette selle,
et Aabraham toob oma poja ohverdada.
Mis osa meil selles on?
See on lihtne: uskuda ja teha seda, mida Jumal käsib.
Võtta vastu Tema arm, uskuda ja kuuletuda.
Inimesed ei mõista seda.
Nad lihtsalt teevad ja teevad, et jõuda Morija mäele,
Jumala pühaduse ja suuruse paika.
"Siionist, kõige ilu täiusest,
hakkab Jumal kiirgama."
Morija mägi on Jumala mägi.
Teod ei eelne siiski usule, vaid usk tegudele.
Aabraham uskus, ja tema usk kasvas.
See usk viis ta ühendusse maailma Loojaga,
suhtesse elava Jumalaga.
Ta käis koos Jumalaga ja Jumal õpetas teda.
"Käi minu palge ees ja ole vaga!"
Koos Jumalaga käies tema usk kasvas.
Siis ühel päeval oli tema usk nii tugev,
et ta suutis astuda neisse tegudesse, mis Jumal oli valmistanud.
Ta oli valmis Iisakit ohverdama.
Usk viib meid tegudeni, mis Jumal on ette valmistanud.
Seepärast kirjutab Jaakobus, et kui usk meid tegudeni ei vii -,
ma mõtlen Jumala tegudeni,
mitte oma tegudeni, millega püüame end ise õigeks teha,
vaid nendeni, mille Jumal on valmistanud, -
on see usk surnud.
Pauluse ja Jaakobuse kirjad pole seega vastuolus.
Kui Aabraham oleks ohverdanud Iisaki,
poleks see inimkonnale midagi andnud.
Iisak oli patune nagu meiegi.
Ma ei tea, mis patte ta tegi,
kuid me kõik oleme loomult patused.
Mida Pühakiri selle kohta ütleb?
Efeslaste 2:1 -
"...te olite surnud oma üleastumistes ja pattudes,
milles te varem käisite selle maailma ajastu viisil,
vürsti viisil, kellel on meelevald õhus,
vaimu viisil, kes nüüdki on tegev sõnakuulmatute laste seas ..."
See on meie kõigi osa.
Iisakil oli siiski Aabrahami usk. Ta oli saanud selle oma isalt.
Tema ohverdamine poleks inimkonnale siiski kasu toonud.
Jumala ingel peatas Aabrahami.
Mida me peame siis meeles pidama, et meie usk oleks elav, mitte surnud?
Seda, et Jeesus suri meie pattude eest,
pühade kirjade järgi,
et Ta maeti ja Ta tõusis üles surnuist, pühade kirjade järgi.
Nii saame elava usu, mis viib meid tegudeni,
mille Jumal on meie jaoks loonud.
Soovin teile kõike head! Peatse kohtumiseni!
Shalom Jeruusalemmast!
Tõlge: Monika Jaaguri