TULTA JERUSALEMISTA
Shalom, rakkaat katsojat!
Tänään puhun teille tärkeästä aiheesta, uskosta.
Uskon käsite aiheuttaa sekaannusta.
Monet eivät tiedä, mitä se oikeastaan on.
Uskosta puhutaan paljon, ja monet vakuuttavat uskovansa.
"Uskostaan ihminen elää."
Ensinnäkään Raamatussa ei lue niin, -
vaan: "vanhurskas on elävä uskostansa" (Hab. 2:4).
"Vanhurskas on elävä uskostansa."
Mitä usko sitten on?
Luetaan muutamia uskoville hyvin tuttuja jakeita.
Hepr. 11:1-3 on tietysti tunnetuin uskosta kertova kohta.
"Mutta usko on luja luottamus siihen, mitä toivotaan, -
ojentautuminen sen mukaan, mikä ei näy.
Sillä sen kautta saivat vanhat todistuksen.
Uskon kautta me ymmärrämme, -
että maailma on rakennettu Jumalan sanalla, -
niin että se, mikä nähdään, ei ole syntynyt näkyväisestä."
Mitä se tarkoittaa?
"Usko on luja luottamus siihen, mitä toivotaan, -
ojentautuminen sen mukaan, mikä ei näy."
Et voi vielä nähdä sitä fyysisessä maailmassa, -
mutta uskot siihen silti.
Uskot, että se on jo olemassa.
Sinulla on siihen luja luottamus.
Usko muuttuu jossain vaiheessa varmuudeksi.
Olet varma siitä, että näin on, eikä mikään muu ole mahdollista.
Kerron esimerkkejä elämästä.
On kaksi ystävää.
Toinen on säästänyt rahaa koko elämänsä.
Hänen ystävänsä sanoo hänelle: "Tiedän, että sinulla on rahaa.
Lainaa sitä minulle! Tiedät, että maksan sinulle takaisin."
Selitän hieman, mitä usko on.
Ystävä vastaa: "Uskon sinua!"
Hän antaa rahat, ja hänen ystävänsä kuluttaa ne.
Lainaaja on varma siitä, -
että hänen ystävänsä maksaa rahat takaisin, -
vaikka hän ei voi nähdä sitä.
Hänen luottamuksensa perustuu ystävyyteen.
Meidän on kehitettävä suhdettamme.
Kehen? Luetaan se Hepr. 12:1:stä: -
"Sentähden, kun meillä on näin suuri pilvi todistajia ympärillämme, -
pankaamme mekin pois kaikki, mikä meitä painaa, -
ja synti, joka niin helposti meidät kietoo, -
ja juoskaamme kestävinä edessämme olevassa kilvoituksessa, -
silmät luotuina uskon alkajaan ja täyttäjään, Jeesukseen..."
Kehen siis tarvitsemme hyvän suhteen?
Jeshuaan, joka on uskon alkaja ja täyttäjä.
Hän aloitti sen, ja Hän myös täyttää sen.
Usko alkaa siitä, kun solmimme suhteen Häneen.
Ja tietysti Hän, jonka käsiin olemme elämämme antaneet, -
myös täyttää kaiken.
Jos meillä on suhde Häneen, -
katsomme Häneen luottavin silmin.
Palataan kahteen ystävään.
Lainaaja oli varma siitä, että hänen ystävänsä maksaisi lainan takaisin.
Otetaan toinen, päinvastainen esimerkki.
Ihmiset ovat työpaikallaan, -
ja heidän johtajansa ei ole tullut.
Yksi heistä kysyy toiselta: "Eikö johtaja tulekaan tänään?"
Toinen vastaa: "Uskon, että hän tulee."
Hän ei kuitenkaan ole varma, koska hän ei voi tietää sitä.
Mitä usko siis on?
Se tuo varmuuden.
Jos sinulla on suhde Jeshuaan, uskon alkajaan ja täyttäjään, -
ja kun sinulta kysytään, tuleeko Hän takaisin, -
sinulla ei ole siitä epäilystäkään.
Koko elämäsi todistaa siitä, että Hän on todellinen.
Hän on uskon alkaja ja täyttäjä.
Se usko on tuottanut hedelmää.
Olet niin varma, ettei mikään voi musertaa uskoasi.
Olet varma, että Hän palaa, kun Jumalan säätämä aika tulee.
Hän palaa tänne ja hallitsee tuhat vuotta ja ikuisesti, -
koska Jumala on niin päättänyt.
Usko ei ole vain tunteita tai järkeä.
Se on syvällä sydämessä.
Se on suhde Jumalaan ja Hänen Sanaansa.
Usko kasvattaa vähitellen luottamustamme niin, -
että kun tapahtuu jotain, josta emme pidä, -
sanomme niin kuin Job: -
"Herra antoi, ja Herra otti; kiitetty olkoon Herran nimi."
Usko on jotain suurempaa kuin siunausten saamista Jumalalta.
Se on syvä suhde Jumalaan.
Kyse ei ole vain sinun hyvinvoinnistasi.
Tietysti Hän haluaa uskosi kukoistavan ja tuottavan hedelmää.
Olet tietenkin onneton, jos toiveesi ei toteudu.
Uskon täytyy tuottaa hedelmää.
Mutta entä jos et tunne mitään?
Usko ei ole tunne, vaan toimintaa Pyhässä Hengessä.
Toimit, koska olet varma Jumalastasi.
Tunnet Hänet henkilökohtaisesti, -
koska olet päivittäisessä yhteydessä Häneen.
Turvaat Häneen ja puhut Hänelle, ja Hän antaa ajatuksia sydämeesi.
Täytyt Hänen Sanastaan silmiesi, korviesi, järkesi ja mielesi kautta.
Se painuu syvälle sisimpääsi.
Siksi Daavid sanoi: "Kiitä Herraa, minun sieluni, -
ja kaikki, mitä minussa on [sisällä], hänen pyhää nimeänsä."
Juutalaisten kaddish-rukouksessa sanotaan arameaksi: -
"Niin hyvinä kuin huonoinakin aikoina -
Jumala on suuri ja hyvä."
Usko on varmuutta siitä, että Jumala on aina hyvä.
Mennään eteenpäin.
Hepr. 11:6: -
"Mutta ilman uskoa on mahdoton olla otollinen..."
Tämä kuulostaa ristiriitaiselta Uuden testamentin teologian kanssa.
Olemmehan jo otollisia Jumalalle -
Messiaan veren kautta.
Hän maksoi puolestamme ja sovitti syntimme.
Hänet tehtiin synniksi, että me tulisimme vanhurskaudeksi, -
kuten 2. Korinttolaiskirjeessä sanotaan.
Hänet tehtiin synniksi, että me saisimme Messiaan vanhurskauden.
Voiko sitten olla niin, etten olekaan otollinen Jumalalle?
Minähän olen jo otollinen, koska olen pelastunut!
On ymmärrettävä näiden sanojen merkitys.
Olet otollinen Jumalan lapsena, -
mutta et ehkä toimi otollisesti etkä kasva uskossa -
näissä olosuhteissa, jotka Jumala on antanut.
Et yllä sille hengelliselle tasolle, joka miellyttäisi Jumalaa.
Kuten Heprealaiskirjeessä valitetaan, -
teidän olisi pitänyt jo aikoja sitten siirtyä vahvaan ruokaan, -
mutta juotte vielä maitoa.
Hengelliset hampaanne ja suolistonne eivät kestä lihaa.
Se sairastuttaisi teidät.
Vauvalla ei edes ole hampaita, ja siksi hän tarvitsee maitoa.
Kun hänelle puhkeavat hampaat, hän pystyy syömään vahvaa ruokaa.
Jos hän ei voi pureskella, hänen mahansa menee sekaisin ruoasta.
Mutta teidän pitäisi olla jo opettajia!
Sitä tarkoittaa se, että ilman uskoa ei voi olla otollinen.
Toisaalta haluamme sen, mitä meille on luvattu.
Se on perintömme, ja se on annettu meille.
Koko perintömme on annettu meille Messias Jeshuassa, -
kaikki se, mistä Jumala on puhunut.
Nyt meidän on opittava ottamaan se vastaan.
Sitä on harjoiteltava, lehitamen, josta tulee sana "usko", emuna.
Miten sitten harjoitellaan?
Rukoilemalla, lukemalla ja tutkiskelemalla Jumalan Sanaa, -
julistamalla Jumalan Sanaa -
ja tekemällä uskon tekoja.
Tekemiseen ei tarvita tunnetta.
Uskossa toimiminen kasvattaa luottamusta.
"Usko on luja luottamus siihen, mitä toivotaan, -
ojentautuminen sen mukaan, mikä ei näy."
"...sillä sen, joka Jumalan tykö tulee, täytyy uskoa, että Jumala on..."
No, tietysti me uskomme.
Olemme käyneet taivaallisen Jerusalemin tykö, -
kuten sanotaan Heprealaiskirjeen luvussa 12.
Olemme tulleet Siionin vuoren ja elävän Jumalan luo -
Jeshua Messiaan kautta.
Tottakai uskomme, että Jumala on olemassa!
Miksi sellaista edes kysyt, Oren?
Mutta: "....ja että hän palkitsee ne, jotka häntä etsivät."
Et siis pelkästään lähesty Häntä.
"Lähestyä", lehitkarev, on muuten samaa juurta -
kuin krav, "taistelu", ja korban, "uhri".
Kun lähestyt, se on kuin taistelua, ja ikään kuin uhraat itsesi.
Ei se ole sellaista kuin Jeshuan uhri ristillä, -
vaan annat ruumiisi eläväksi uhriksi.
Uhraat ja hylkäät ne teot, joita ennen teit, -
ja lähestyt Jumalaa.
Taistelet lihaasi vastaan, -
mutta et omassa voimassasi, vaan Pyhän Hengen voimassa.
Joudut taistelemaan aiempia tottumuksiasi vastaan.
Se on uskoon kuuluva prosessi.
Henki ja liha taistelevat.
Pyhän Hengen, Jumalan Sanan ja uskon avulla taistelet lihaa vastaan, -
ja voitat sen, mutta se ei ole aina helppoa.
Jeshua on kutsunut sinut, ja Hänessä saat voiton.
Toisaalta joudut uhraamaan jotain.
Et kuitenkaan jää siihen taistelun tilaan, -
vaan etsit Jumalaa -
ja pyrit yhä läheisempään suhteeseen Hänen kanssaan.
Ja Hän palkitsee sinut.
Palkinto, gmul, on samaa juurta kuin kameli, gamal.
Mitä kamelit merkitsivät muinaisina aikoina?
Rikkautta, siunausta ja onnea.
Jumala palkitsee ne, jotka Häntä etsivät.
Usko vie meidät taisteluun syntistä lihaa vastaan -
ja uhrauksiin.
Niin kasvamme ja alamme luottaa Herraan.
Herra, kuka on sinun vertaisesi! Luotan sinuun!
Luetaan Roomalaiskirjeen luvusta 5.
Toivottavasti tämä ruoka ravitsee teitä!
Se on vahvaa ravintoa.
Kiitos Herralle Jeshuan armosta ja Isän rakkaudesta!
Room. 5:1: -
"Koska me siis olemme uskosta vanhurskaiksi tulleet, -
niin meillä on rauha Jumalan kanssa -
meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen kautta, -
jonka kautta myös olemme uskossa saaneet pääsyn tähän armoon, -
jossa me nyt olemme, -
ja meidän kerskauksemme on Jumalan kirkkauden toivo."
Usko avaa meille armon oven.
Armo on elävän Jumalan lahja.
Armo toisaalta auttaa meitä uskomaan Jumalaan.
Jumala lähetti armonsa Jeshuan kautta.
Uskon, että armo on itse Pyhä Henki.
Toisaalta olemme saaneet Messiaan armon, -
ja niin aloimme uskoa Jumalaan ja Hänen Voideltuunsa.
Toisaalta, se usko avaa meille lisää armoa.
Se on armoa armon päälle.
"...tähän armoon, jossa me nyt olemme, -
ja meidän kerskauksemme on Jumalan kirkkauden toivo."
Usko avaa tien armoon, ja armo kirkkauden toivoon.
Mutta muutakin tulee.
Älkää menettäkö uskoanne näinä aikoina!
"Eikä ainoastaan se, -
vaan meidän kerskauksenamme ovat myös ahdistukset..."
Hetkinen, mitä Paavali oikein sanoo?
Miten ahdistuksista voi kerskata?
Toivosta ja Jumalan kirkkaudesta on helppo iloita, -
mutta ahdistuksista iloitseminen ei ole itsestään selvää.
Hän selittää: "...sillä me tiedämme..."
Mehän emme menetä uskoamme, -
vaan luotamme siihen, että Jumala tekee työnsä.
Me katsomme ulkoisiin asioihin, mutta Jumala katsoo sydämeen.
Meille on tärkeää selviytyä vaikeuksista mahdollisimman pian, -
mutta Jumala sanoo: "Ei, ei, tarvitsen sinut!
Puhdistan sinut tulessa kuin kullan.
Silloin kaikki näkevät, miten kaunista ja puhdasta se on."
Mielenkiintoista!
Jumala keskittyy sisäisiin asioihin.
"...sillä me tiedämme, että ahdistus saa aikaan kärsivällisyyttä..."
Uskoon kuuluu myös kärsivällisyys.
Abraham uskoi Jumalaa, ja se luettiin hänelle vanhurskaudeksi.
Hän todellakin joutui oppimaan kärsivällisyyttä -
ja avarakatseisuutta.
"...ahdistus saa aikaan kärsivällisyyttä, -
mutta kärsivällisyys koettelemuksen kestämistä, -
ja koettelemuksen kestäminen toivoa; -
mutta toivo ei saata häpeään; -
sillä Jumalan rakkaus on vuodatettu meidän sydämiimme -
Pyhän Hengen kautta..."
Abraham uskoi, ja Jumala antoi hänelle Iisakin.
Kärsivällisyys antoi hänelle uskonkokemusta.
Hänen odotuksensa palkittiin, -
mutta sitten Jumala koetteli häntä taas.
Siitä kerrotaan 1. Moos. 22:ssa.
Hän kesti koetuksen, -
ja Jumala sanoi: "Minä vannon itse kauttani..."
Miten voimallisia sanoja!
"Sentähden että tämän teit etkä kieltänyt minulta ainokaista poikaasi, -
minä runsaasti siunaan sinua..."
Jumala vannoi itse kauttaan.
Haluan tehdä selväksi, -
että usko on paljon enemmän, kuin yleensä ajatellaan.
Se on pidempää, suurempaa ja syvempää.
Se ei ole elämäntapamme, vaan elämämme.
Sitä ei voi erottaa meistä.
Se on tie rakkauteen.
Riippumatta siitä, mitä tapahtuu, mitä muut sanovat, -
ja miltä meistä tuntuu, -
usko johtaa meidät väistämättä luottamukseen ja rakkauteen.
Sellaiseen ei voi luottaa, jota ei rakasta.
Luottamus ja rakkaus kuuluvat yhteen.
Voit luottaa vain sellaiseen, jota rakastat.
"...ahdistus saa aikaan kärsivällisyyttä, -
mutta kärsivällisyys koettelemuksen kestämistä, -
ja koettelemuksen kestäminen toivoa; -
mutta toivo ei saata häpeään; -
sillä Jumalan rakkaus on vuodatettu meidän sydämiimme -
Pyhän Hengen kautta, joka on meille annettu."
Miten kaunista ja vakavaa! Tämä on suuri siunaus.
Edistykäämme siis uskossa!
Harjoitelkaamme hengellisiä asioita, kuten itsemme uhraamista!
Mitä se tarkoittaa?
Room. 12 kertoo sen.
Puhun tänään todellisesta uskosta, joka tulee Jumalalta.
Room. 12:1: -
"Niin minä Jumalan armahtavan laupeuden kautta -
kehoitan teitä, veljet, antamaan ruumiinne -
eläväksi, pyhäksi, Jumalalle otolliseksi uhriksi; -
tämä on teidän järjellinen jumalanpalveluksenne."
Jossain vaiheessa usko vie meidät sinne asti, -
että palvelemme Herraa Sebaotia.
"Herraa, sinun Jumalaasi, pitää sinun kumartaman -
ja häntä ainoata palveleman."
"Älkääkä mukautuko tämän maailmanajan mukaan, -
vaan muuttukaa mielenne uudistuksen kautta, -
tutkiaksenne, mikä on Jumalan tahto, mikä hyvää ja otollista ja täydellistä.
Sillä sen armon kautta, mikä minulle on annettu, -
minä sanon teille jokaiselle, -
ettei tule ajatella itsestänsä enempää, kuin ajatella sopii, -
vaan ajatella kohtuullisesti, -
sen uskonmäärän mukaan, minkä Jumala on kullekin suonut."
Uskolla on määränsä. Kasvattakaa sitä!
Meidän on siis uhrattava itsemme -
eläväksi, pyhäksi, Jumalalle otolliseksi uhriksi.
Ei epäpuhtaasti kuin pakanat, jotka eivät tiedä mitään.
He uhraavat kaikenlaista Jumalalle, jota eivät edes tunne.
Ei, vaan te Jumalan lapset, -
näyttäkää uskonne Jumalalle!
Heprealaiskirjeen luku 13 kertoo, -
mitä uhri tarkoittaa.
Katsotaan!
Hepr. 13:10: Meillä on uhrialttari, -
josta majassa palvelevilla ei ole valta syödä.
Sillä niiden eläinten ruumiit, -
joiden veren ylimmäinen pappi syntien sovitukseksi -
kantaa kaikkeinpyhimpään, poltetaan ulkopuolella leirin.
Sentähden myös Jeesus, pyhit- tääkseen omalla verellänsä kansan, -
kärsi portin ulkopuolella.
Niin menkäämme siis -
hänen tykönsä "ulkopuolelle leirin", hänen pilkkaansa kantaen; -
sillä ei meillä ole täällä pysyväistä kaupunkia, -
vaan tulevaista me etsimme.
Uhratkaamme siis hänen kauttansa Jumalalle joka aika kiitosuhria, -
se on: niiden huulten hedelmää, jotka hänen nimeänsä ylistävät.
Mutta älkää unhottako tehdä hyvää ja jakaa omastanne, -
sillä senkaltaisiin uhreihin Jumala mielistyy."
Tänään aiheena oli todellinen usko.
Tiedämme nyt, mitä tehdä.
Tehkäämme niin, niin Jumala on kanssamme!
Rukoilen puolestanne Jeshuan nimessä.
Siunatkoon Jumala teitä ja antakoon teille kaiken, mitä tarvitsette.
Rukoilen, että palvelette hengessä ja totuudessa, -
Herramme Jeshua Messiaan nimessä.
Shalom Jerusalemista!
Suomennos: Hannele Lehtoranta