SINU RIIK TULGU BILL JOHNSON
Tere hommikust!
Või tere päevast!
Tore näha teid kõiki!
Meil on juba olnud tore päev ja me läheme siit nüüd edasi.
Ma olen valmis olema rõõmus kogu selle päeva.
Ma sain nakatatud sellest Jeesus-asjast,
mis rikkus ära kogu mu suhtumise negatiivsetesse uudistesse.
See pööras nüüd kõik pahupidi.
Tore, et oled siin.
Meil ja mul on olnud tore nädal, kuid las see hetkel jääda.
Mul oli võrratu nädal Montanas,
kus meil toimusid evangeelsed üritused
300 jahi keskel.
Tänu Jeesusele, et ärkamine jätkub,
kuna liha on laual.
Kuulsime täna varahommikul ka oma meeskonna koosolekul
võrratuid aruandeid ja tunnistusi
ning ühtlasi palusime ka tänase päeva eest.
Üks tunnistusi, mis täna esile kerkis,
oli pastor Anhelilt, kelle kogudusega me koostööd teeme
Pastori pere näol on tegu võrratu perega,
kes on meilgi mitmeid kordi külas käinud
ja pastori tütar käis ka meie Piiblikoolis.
Nad jagasid meiega lugu mehest,
kellel oli väga tõsine vähkkasvaja ühel tema näo poolel,
millest lahti saamiseks oleks pidanud kõrvaldama poole ta ninast
ja vist ka kõrva.
Ühesõnaga, poole tema näost.
Tegu oli 4. staadiumi vähiga, mille puhul ükski ravim ei toiminud.
Mees kandis maski, et varjata seda koledat vaatepilti.
Kuniks koguduses palvetati ta eest
ja kui ta siis tagasi arsti juurde läks,
ütles arst: "Ma ei tea, mida teile öelda.
Palju õnne! Te olete terve!"
"Ma ei tea, mida teile öelda! Ma lihtsalt ei tea, mida teile öelda!
Palju õnne! Te olete terve!"
See on ju see, mida sinagi tahaks oma arstilt kuulda,
kas pole?
"Ma ei tea, mis lugu on, aga palju õnne - te olete terve!"
Milline hämmastav lugu!
Tahan, et avaksite oma Piiblid Luuka 11. ptk'i juurest.
Loeme sealt hetke pärast ühe huvitava salmi.
Mul läheb hetk aega, et end siin valmis seada.
Aasta tagasi,
või õigemini 13 kuud tagasi
oli mul tohutu eesõigus käia Lõuna-Californias,
kus keegi oli korraldanud 30-inimesele kohtumise Oral Roberts'iga
ja seda tema enda elutoas.
See toimus u 6 nädalat enne seda, kui Jumal ta igavikku kutsus.
See oli imeline hetk olla ühes toas sellise mehega
ja see tuba oli täis otsekui kuuldavat imamise heli,
kus kõik püüdsid iga hingetõmbega ammutada endasse
seal valitsevat võidmist.
Tugevaim heli kogu ruumis tuli minu poolt,
kuna mul oli eesõigus istuda tema kõrval.
Loodan, ma ei teinud liiga tugevat imamishäält,
kuid püüdsin temast ammutada nii palju, kui vähegi võimalik.
See oli erakordne sündmus.
Ta oli ka just äsja uue raamatu välja andnud,
nii et olime esimesed, kes selle endale said.
Ja siis ta tahtis palvetada meie eest.
Põlvitasin ta tooli ette ja ta pani oma käed mu peale
ning siis otsekui möiratas korra.
Ta ütles: "Ma ei hakka isegi küsima, kas tundsid seda,
sest sinu puudutamine lõi mul peaaegu käe küljest!"
Ja ma olin seal, kui nuiaga pähe saanu.
Tõeliselt auline hetk Jumala ligiolus.
Raske muidugi ette kujutada,
et nuiaga pähe saamises midagi head oleks,
aga see oli hea.
Imeline, imeline kogemus.
Üks mu sõpradest, kes on ka me koguduse sõber -
võrratu Jumala mees ja prohvet - James Goll,
oli samuti sellel kogunemisel.
Ta hakkas prohveteerima mulle ja ma tahan, et saaksite sellest osa.
Ma tavaliselt ei jaga avalikult seda, mida mu ellu on räägitud,
sest see pole vajalik,
kuid see sõnum kätkeb ka teid - teate te siis seda, või mitte.
Te saate kohe kuulma prohvetlikku sõnumit
oma saatuse kohta.
Siin James Goll.
Olen koos Bill Johnson'iga Oral Roberts'i kodus.
Nägin täna hommikul ühe unenäo, kus läksin ühte suurde raamatukokku,
mis asus imede ja tunnustähtede muuseumis.
See oli suurim raamatukogu, kus olen eales käinud.
Käisin ühest toast teise,
kus igal pool olid raamatud - maast laeni.
Minnes sinna imede ja tunnustähtede muuseumisse,
kus oli ka palju ratastoole ja karke,
Püha Vaim kõnetas mind ja ütles:
"Mu igatsus on anda Bill Johnson'ile haldusõigused
selle maailma suurima raamatukogu üle,
mis peidab endas eksponaate
suurimate imede ja tunnustähtede kohta,
mida koguduse ajaloos eales nähtud."
Kuulsin seda oma tänahommikuses unenäos
ja ma õnnistan sind haldama koguduse ajaloo suurimaid arhiive.
Ma kuulsin ka nime Roberts.
See nimi saab olema tähtis.
Küsimus pole vaid tänapäeva Oral Roberts'is,
vaid sellel on kui topelt tähendus,
sest sa saad seoses selle pärandi- ja raamatukoguga midagi
kelleltki, kelle nimi on samuti Roberts.
See oli üks hea sõna.
Teile, kes te ei tea,
siis me ostsime mõnda aega tagasi ühe raamatukogu
ja seda ühelt Roberts'i nimeliselt isikult.
Meil on koguduses olnud aegu,
kus kohustuslikuks lugemiseks
on olnud üks erakordne raamat "God's Generals" ("Jumala kindralid").
Seal raamatus räägitakse suurtest ärkamisliikumise juhtidest.
Ma ei kavatse rääkida teile täna raamatukogust
või isegi sellest prohveteeringust,
mis viitas ühele muuseumile raamatukogus
ja mille üle ma olen väga tänulik.
Küsimus on Jumala kutses meie koguduse üle,
mis puudutab Jumala liikumisi.
Jumal kõnetas mind juba aastaid tagasi
ja ma olen ka aastaid selle eesmärgi nimel tegutsenud.
Roberts helistas mulle ja ma sain osta temalt
oma isikliku kangelase John G. Lake'i jutlustamise Piibli.
Roberts'il oli see olemas, nii et sain osta selle ta käest.
Sest Roberts oli helistanud ja öelnud, et müüb Lakes'i raamatukogu.
Tal oleks olnud võimalus müüa see
oluliselt suurema summa eest, kui mida me maksime,
kuid tal oli südames müüa see meie kogudusele
tänu Jumala liikumistele meie kojas
ja veelgi enam tänu koolitustele, mida oma teenistuskoolis korraldame.
Mul pole nii palju aega,
et rääkida tema tohutust kannatlikkusest
sel ajal, mil me kõigi detailide kallal töötasime,
et kogu see lugu selle raamatukogu osas
võimalikuks muuta.
Jumal rääkis minuga ja ütles, et peaksime ehitama raamatukogu
ja selle nimeks peab saama "Kindralite koda".
Ta ütles, et kui austame neid, kes on läinud meie eel
ja nüüd tuleb oluline koht, mida tahan, et mõistaksite,
sest see on ka mu tänane teema.
Ta ütles, et kui austame neid, kes on läinud meie eel -
isegi neid, kes just kõige paremini ei lõpetanud -
kui me neid kõiki austame,
saab meil olema ligipääs nende võidmisele.
See on minu jaoks tohutult oluline.
Lausa ülioluline,
et me austaks inimesi selle eest, kes nad on,
komistamata selle otsa, kes nad pole.
See on suur osa meie koguduse kultuurist.
Me oleme väga tähelepanelikud oma käitumisviisi osas
ülejäänud Kristuse ihu liikmete suhtes.
Nad võivad olla meist totaalselt erinevad;
nad võivad ehk ühel või teisel moel isegi tõusta me vastu.
Kuid me vaatame selle peale, mida nad kuulutavad Kristusest
ja tunneme rõõmu sellest.
Ja seda mitte vaid täna ja me oma kodulinnas,
aga läbi kogu ajaloo.
Osa neid inimesi,
kellest üks märkimisväärsemaid isikuid
on William M. Branham.
Ma liigun väga palju ilmas ringi
ja pean olema väga valvel, milliseid nimesid ma esile tõstan.
Õigemini - ma väga pole valvel, kuigi üldises mõttes peaks.
On teatud kohti näiteks, kus ei tasu mainida Torontot.
Ma ei tea...
Võib-olla on minus miskit viltu, aga mulle meeldib rääkida Torontost,
kui teatud kohtades liigun, kuid las see hetkel jääda.
Sa ei saa lasta vutti enne, kui ta pole põõsast välja tulnud,
mistõttu pead selle vuti sealt põõsast välja õhutama.
See on mu töö.
Uhuda religioossed deemonid välja, et neile siis pihta saada.
Sest sellest pole tolku, kui nad sinna põõsasse jäävad.
Lausa hämmastav, kuidas ma suudan siduda jahinduse
ükskõik, millise jutlusega.
Kuid minu jaoks on traagiline,
et teatud inimeste seltskonnas peab koguaeg selgitama midagi
tänu sellele, et teatud inimeste fraasid, sõnad või nimed
käivitavad neis midagi.
Hämmastav.
Ma võin kirjutada vaid väikese fraasi
ja see käivitab inimestes nii palju, et nad on täiega pahased.
Mitte isegi selle üle, mis sai öeldud,
kuivõrd selle üle, mida nad arvavad, et sellega mõeldi.
Samas kui see kõik lähtub nende endi haiget saamistest.
Mõistate te?
Jah, ühtpidi elu ongi selline,
kuid minu jaoks on see tohutu tragöödia,
et see viis, kuidas Jumal oma Sõnas inimesi kohtleb,
pole üldse see, kuidas kogudus inimesi kohtleb.
Eriti just neid, kes on elus läbi kukkunud.
Kõige viimane asi, mille poolest ma tahaks tuntud olla,
oleks see, kui mu kohta öeldaks, et ma tolereerin pattu.
Kuid see pole nii
ja ma ei oma taolist tolerantsi üheski oma suhtes
ega isiklikes standardites.
Olen isikliku väärikuse ja pühaduse teemadel vägagi range.
Kõik need teemad on minu jaoks väga olulised.
Kõige selle öeldu kõrval on ajalugu ometi täis läbikukkumisi.
Täis inimesi, kes usaldasid Jumalat ühes oma eluvaldkonnas
ja kogesid seal ka läbimurdeid,
kuid kellel mõnes teises valdkonnas ei läinud just sama hästi.
Taavet.
Kuningas Taavet - suur mees ja Jumala sõber,
keda tunti kui meest, kes oli Jumala südame järele.
Ja ometi polnud ta hea isa, kuniks Saalomoni sünnini.
Ta pani lastekasvatuses täiesti puusse ja polnud üldse tubli pereinimene.
Ta ei saanud hakkama paljudeski eluvaldkondades.
Valdkondades, mis isegi tänasel päeval
ei laseks sul olla kaasas Jumalariigi töös ja teenistuses.
Ja ometi on sellised vennad ja nende lood Piiblis kirjas.
Saalomon on üks mu lemmiktegelasi Piiblis.
Mulle meeldib see lugu sellest,
kus Jumal ilmus välja ja ütles talle, et ta võib saada, mida iganes palub.
See nö ühe ja suurima soovi teema.
Üks soov, millest ma lapsena unistasin,
oli see, et džinn hüppaks pudelist välja ja täidaks mu selle suurima soovi.
Vabandust! Oleksin pidanud ütlema, et ikka Jumal ilmuks...
Kuid ma polnud lapsena veel nii vaimulik,
nii et mu ootused olid džinni peal.
Mulle nii meeldib see lugu!
See polnud mu jaoks üldse loogiline, kuid ütlesin alati oma sõpradele:
"Kui Jumal peaks mulle selliselt ilmuma,
valiksin ka raudselt tarkuse."
Ja nad vaatasid mind sellise pilguga, et: "Mida värki?"
Ega ma isegi teadnud, mida räägin.
Nii ma endamisi mõtlesingi: "Mul pole aimugi, millest ma räägin!",
kuid küllap see on õige asi, kuna Saalomoni puhul ju toimis."
Samas, Saalomon ei lõpetanud omadega hästi.
Piibel ei otsi sellele mingeid vabandusi
ega tunne ka piinlikkust jagada kogu tema lugu.
Nii et, Saalomon valis tarkuse.
Ühtlasi rajas ta ühe jätkusuutliku ülistusliikumise,
mis oli oma tegeliku alguse saanud ta isa poolt.
Lihtsalt jalustrabav!
Ta tarkus oli nii erakordne,
et inimesed tulid vaatama, kuidas ta teenijad olid riietatud,
millist toitu laual pakuti
ja kuidas laud ka tervikuna kaetud oli.
Nad olid täiesti sõnatud,
nähes, kuidas tarkus puudutas neid erinevaid elulisi aspekte
nagu riietus, toit, söömine jms.
Inimesed olid täiesti rabatud.
Rabatud Jumala üleloomulikust ligiolust
ja ühe mehe tarkusest,
kes lähenes kõigile maistele asjadele hoopis teise nurga alt.
Rahvas oli lihtsalt sõnatu.
Kuid Saalomon on ka see vend,
kes tutvustas iisraellastele ebajumalate kummardamist
läbi omaenda abielude võõramaa naistega.
Soovist neid austada,
lasi ta neil rajada Jeruusalemma oma templid.
Iisraellastel kulus 350 aastat,
et saada lahti sellest sidumisest, mille Saalomon oli põhjustanud.
See kõik on Piiblis kirjas
ja ometi tõstab Piibel kõrgeks seda Saalomoni üht valikut.
Me peame mingi hetk õppima, kuidas eraldada liha luudest.
Peame õppima, kuidas lugeda erinevaid raamatuid.
William Branham on üks mu suurimaid lemmikuid läbi ajaloo.
Ma ei tea kedagi teist,
kellel oleks olnud nii erakordne tervendamiste
ja imede tegemise võidmine kui temal.
Ta nägi oma eluaja jooksul üle 10 000 avatud nägemuse.
Need olid 100% täpsed,
nii et inimesed said terveks ja imed sündisid.
Hämmastav!
Taolist asja poldud peale Jeesust kunagi varem ajaloos nähtud.
William Branham.
Kogu ta õpetus muutus hilisematel aastatel
küll väga imelikuks,
nii et kui mainida teatud kohtades Branhami nime, on sul jama kaelas,
sest sind kutsutakse branhamiidiks.
Kuid need inimesed on olulised ja me tahame austada neid,
tundes rõõmu selle üle, mida nad õigesti tegid.
Me oleme uurinud nende elusid ja ka jätkame sellega,
sest me tahame teada, mis viltu läks?
Millisel hetkel langetas üks Jumala mees vale otsuse,
mis põhjustas tema puusse paneku?
Millisel hetkel?
Üks mees on teinud meile suure teene sellega,
et on uurinud kõiki neid asju
ja leidnud ka teatud uut infot osade isikute kohta.
Nii näiteks lõpetas A. A. Allen hoopis teisel moel, kui muidu väidetud
On väidetud, et ta lõpetas joodikuna, mis tegelikult ei vasta tõele.
A. A. Alleni sugulased on käinud nii me koolis kui koguduses
ja mul on hea meel teatada,
et neilt saadud info ei vasta üldse nendele joodiku juttudele.
Kõige selle jagamise eesmärk täna pole üldse see,
et kaitsta või ülistada ühtki neist isikutest minevikust.
Tahan lihtsalt öelda, et see raamatukogu - see muuseum
esindab ühte ülesannet.
See ülesanne pole seotud minevikku tagasi pöördumisega,
või monumentide püstitamisega mineviku edukatele.
See ülesanne ei kätke endas ka igatsust
"vanade, hääde aegade" järele.
Ma ei igatse vanade, heade aegade järele.
Ma olen vägagi rõõmus tänase üle ja veelgi rõõmsam homse üle.
Ma ei taha minna tagasi.
Küll aga on asju, mida peame tegema, et austada Jumala Vaimu liikumisi.
Kui Jumala Vaim langeb mõne mehe või naise üle,
siis ma võlgnen sellele inimesele austuse
ainuüksi selletõttu, et Jumal on nad valinud.
Ma ei pea nendega teoloogiliselt ühel meelel olema.
Kui võtta John Wesley ja Whitefield,
kes on läbi aegade kaks suurimat meest,
kes eales elanud,
siis teoloogiliselt valitses nende vahel tohutu vastuseis
ja oli aeg, kus nad olid isegi suures tülis.
Üks lugu oli selline,
kus George Whitefield'i parem käsi läks tema juurde ja ütles:
"Me ei saa isegi nägema John Wesley't taevas!",
mispeale Whitefield vastas: "Just nii!"
Ta oli väga õnnelik selle väite üle,
kuna ta oli väga kriitiline Wesley teoloogia suhtes.
Kuniks Whitefield mingi hetk ütles:
"Wesley saab olema palju lähemal Jumala troonile
kui meie."
Midagi juhtus,
kui nad õppisid tundma rõõmu üksteise unikaalsusest ja erinevustest.
Ka mitmekülgsusest.
Ja seda kõike ise muutumata,
hoides ikka alal oma teoloogilisi arusaamu.
Samas aga austades neid, keda Jumal on otsustanud austada.
Selles peitub üks elu suuri väljakutseid.
See on totaalselt suur väljakutse, mistõttu tead, mis on lihtsam?
Palju lihtsam on olla kitsarinnaline oma õpetuse ja arusaamade suhtes
ja väita, et kõik, kes sellega ei nõustu, on ekslikud.
Kõige levinum asi, mida öeldakse, on: "See inimene on valeõpetaja!"
See on muide täitsa lohutav.
Mindki on valeõpetajaks peetud,
sest mul on nii palju sõpru, keda peetakse valeõpetajateks.
Kuid las see jääda.
Poleks isegi pidanud puudutama seda teemat.
Kuid mu loo mõte on see,
et me peame väärtustama ja tundma rõõmu neist,
keda Jumal on valinud.
Ma võiks viia teid linnatuurile,
et näidata teile kõiki neid Jumala mehi ja naisi,
kes on elanud siin 20, 30 ja 50 aastat ja teeninud seda linna.
Nad pole isegi tuntud,
kuid nad on ustavalt teeninud Jumalat ja armastanud seda linna.
Nad on Jumala sõbrad ja neist tuleb rõõmu tunda.
Me otsime nad üles ja tunneme neist rõõmu.
Meil on tuleviku jaoks palju põnevat varuks.
Nii et Jumala liikumised ja see raamatukogu.
Mul on muide täiega vingeid asju, mida teile näidata,
aga see võtab pisut aega, kuna me hoone pole veel valmis.
Juhuks, kui te pole veel märganud.
Mul on raamatud ja muuseum, aga hoone on veel puudu.
Mul on isegi Kathryn Kuhlman'i pulmakleit olemas.
Ka tema käekott - Louis Vuitton'i oma muide.
Ka tema surmapäevast järgi jäänud autojuhiload, krediitkaardid
ja kõik muu, mis ta käekotis oli.
Smith Wigglesworth'i klaver.
Erinevaid muusikariistu Päästearmeelt.
See Roberts'i nimeline mees on lapsest saati kogunud neid asju
ja kogub nüüd uuesti, peale seda, kui ta mulle kõik maha müüs.
Kuid Jumal pani ta südamele hakata koguma kõiki neid asju.
Miks?
Sest ma tõesti usun, et peaksime austama neid inimesi.
Sest kui seda teeme,
annab Jumal meile ka ligipääsu nende võidmisele.
Kus on nende võitud mantlid?
Küsimus pole selles, et tahaksin kangesti ringi joosta
ja hüüda: "Mul on selle või tolle võidmine!"
See oleks mõttetu ja isegi rumal. Lausa lapsik.
Kuid me tahame austada neid,
sest austades kedagi, kes on olnud võitud Jumala poolt,
saame me ammutada sellest, mis neil oli.
Jeesus õpetas sellest Matteuse 10:41
"Kes prohveti vastu võtab ta prohvetinime tõttu,
saab prohveti palga."
Mida see tähendab?
Kui sa mõistad kellegi andi ja austad teda selle vääriliselt,
saad sa osa kõigest, mida see inimene endaga kaasa toob.
Kuid see kurb lugu on see,
et ilmalikus mõttes kõik, mis on meile juba tuttav,
toob kaasa rahulolu.
Jumalariigis toob aga tuttav asi kaasa au.
Mida enam sa kedagi tunned,
seda enam tunned sa rõõmu sellest, kes ta on
ja milline on tema unikaalsus ning koht elus.
Nii et, Jumal õpetab meid tundma rõõmu neist,
keda me kõige paremini tunneme.
Tundes rõõmu inimestest,
avastame me ka üha enam asju Jumala olemuse kohta
ühes ja teises inimeses.
Nii et, meil on see mandaat,
et kui me austame inimesi nõnda nagu Jumal neid on austanud,
on meil ka ligipääs nende võidmisele.
Kus on nende võitud kuued?
Seal, kuhu nad need jätsid.
Mäletate veel Eliisa kuube?
Ta võttis selle endaga hauda kaasa.
Ta tegi koostööd kuningaga
ja tahtis jätta talle võimaluse võtta vastu üks tohutu võidmine,
kuid kuningal polnud julgust seda vastu võtta ja seda kanda.
Ta lõi sauaga kolm korda vastu maad, kuid magas maha oma võimaluse
lasta iisraellastel saada osa püsivast ja kestvast läbimurdest.
Ja nii läkski Eliisa ühes oma kuuega hauda.
Kui aga üks surnud sõdur visati hiljem samasse hauda
ja ta maandus Eliisa luude peale,
ärkas ta surnuist üles.
See on ühtaegu võrratu ja samas ka kurb lugu.
See on lugu sellest, mille Eliisa endaga hauda kaasa viis.
Mu mõte on selles,
et kui me vaid saaks osa kõigist neist asjadest
olemaks igavene ja kestev osa koguduse elust.
Seda kinnitav salm leidub 5 Moosese 29:28,
kus Jumal ütleb,
et kõik asjad, mis on varjatud, kuuluvad Talle.
Kuid asjad, mis on meile ilmutatud, kuuluvad meile igaveseks.
Mõtle sellele! See on ikka päris sügav väide.
Asjad, mis on ilmutatud.
Mida Ta siis on meile ilmutanud?
Mis Moosesega juhtus?
Ta õppis midagi Jumala au ja headuse kohta.
See polnud kunagi mõeldud
vaid ühe mehe ühekordseks kogemuseks,
vaid see pidi olema üks avatud sfäär,
millest Jumala rahvas saaks pärandina ammutada
ja mille põhjal õppida paremini haldama Jumala ligiolu.
See auline Kuningas, kes valitseb oma rahva seas.
Meie aga elame teadmatuses sellest, kuidas austada selliseid inimesi
ja ammutada sellest, mida nad endas kannavad.
Me vaatame tagasi ja mõtleme: "Oli see alles üks vinge asi!"
Kuid see oli mõeldud Jumala annina kõigile inimestele sellest ajast peale.
Küsimus vaid on austuses,
mis võimaldab igal usklikul sellest osa saada.
Austus loob meile võimaluse ja ligipääsu
võidmise ja läbimurrete sfäärile.
See on muidugi ilmselge ja loodetavasti ei pea seda mainimagi.
Küsimus pole pühakute kummardamises,
või kellegi edukuse ülistamises.
See pole üldse see, millest ma räägin!
Küll aga räägin ma nende läbimurrete austamisest
ja see on ka see, millele oleme oma kohta rajamas
ja mis saab olema kena
ja mis saab olema võrratu.
Ja see saab olema ka lõbus,
nii et mine tea - ehk asun sinna isegi elama.
Ehk istutan end John Alexander Dowie' kantslitoolile,
mis on mul samuti olemas.
Ja võib-olla istun seal terve päeva,
kuni saan ta võidmise poolt pihta.
Ma teen ilmselgelt nalja praegu. Või noh...peaaegu.
Lihtsalt parasjagu, et mitte üle piiri minna.
Kuid milline imeline võimalus see meile kui kogudusele on!
Miks?
Küsimus pole mitte muuseumis, mis mulle meeldib,
või raamatukogus, mis mulle ka meeldib,
vaid ma usun, et meil saab olema ülikool,
kus inimesed saavad õppida doktori kraadi tasemel
nii ärkamistest kui Jumala liikumistest.
Usun, et Jumal saab ilmutama asju oma liikumiste kohta,
sest meist peab saama põlvkond,
kes näeb Tema pidevat ja mitte hooajalist liikumist.
See polnud kunagi Jumala plaan,
et tegu oleks vaid hooajalise liikumisega.
Eric kirjutab just praegu raamatut vaimuliku pärandi kohta
ja ma usun, see saab olema imeline.
Ma annan ka oma osa, kirjutades sinna paar peatükki,
sest see on minu jaoks hetkel tõesti akuutne teema.
Nüüd aga näitan, mis mul teile sel nädalal varuks on.
Ma ostan iga nädal midagi.
Palun, et kaamerad näitaks seda siin lähemalt.
See ajakiri on pärit 1972. aastast.
Näete?
Tegu oli "Jeesus-inimesed" liikumisega,
millest võttis osa 100 000 inimest.
Billy Graham kõneles seal
ja kogu meedia oli väga positiivne Jumala liikumise suhtes.
Kujutate ette?
Kui paljud mäletavad seda "Jeesus-inimesed" liikumist?
Võisid tol ajal võtta mõne hääletaja peale,
öelda: "Pähklivõi" ja ta oli valmis päästetud saama.
See oli kõige kummalisem asi üldse,
kuid Jumala võidmine oli nii võimas, et inimesed said päästetud ja vabaks
ja seda kõikjal!
See oli täiesti ebatavaline aeg!
Võisid teha, mida iganes
ja inimesed tahtsid kohtuda Jeesusega.
Kas pole hämmastav?
Mulle nii meeldib see! Kohe täiega meeldib.
Siin on veel üks.
Seda mäletab keegi? Ajakiri "Time".
Jeesuse revolutsioon.
Kuidas oleks, kui taoline revolutsioon toimuks jälle?
Siin 1964. a. väljalase, mis räägib karismaatilisest uuendamisest.
Osad teist võivad mõelda: "Ajakirjad? Mis siis ka neis nii erilist on?"
See on meie ajalugu!
Vahet pole, kui said alles täna päästetud -
see on see, mille sa pärid.
Viimased 2000 aastat on kestnud üks liikumine,
mille kohta prohvet Jesaja ka ette kuulutas.
Ta ütles, et Tema valitsus saab kasvama
ja sel pole mingit lõppu.
Alates hetkest, mil see sai välja kuulutatud,
on Jumalariik ainuüksi edasi liikunud.
Alates ajast, mil Jeesus suri ja surnuist üles tõusis
ning Jumala Vaim sai valatud üle kogu planeedi Maa,
on toimunud ainuüksi edasiminek.
Nii et sina ja mina oleme osa millestki, mis on kestnud ikka väga pikka aega
ja seetõttu ei tee see meile ka kahju uurida pisut rohkem kogu loo kohta,
et teaksime, millist hinda maksta kaitsmaks seda, mis meile on antud.
Kui sa kuuled neid lugusid ja loed nende inimeste kohta,
siis palun tunne huvi selle vastu!
Kasvõi sunni end selleks, kui tarvis!
Tunne huvi ajaloos toimunu vastu
ja hinna vastu, mida need inimesed maksid.
Selle vastu, mida nad tegid, et näha Jumalat liikumas oma linnas.
Evan Roberts - üks mu lemmikuid läbi aegade!
Teda peeti hulluks, kuna ta oli liiga rõõmus ja õnnelik.
Oo Jeesus, nakata kogu meiegi kogudust sellega,
et oleksime ülimalt õnnelikud ja rõõmsad.
Kuid nüüd tänase piiblisalmi juurde,
mis on teemat arvestades ehk pisut ebatavaline,
kuid küll ma ta sobituma panen, kui mulle hetke aega annate.
Kas ma juba ütlesin, kus see on?
Kui lasite sel juba minna, võite selle uuesti lahti võtta.
Luuka 11:24
"Kui rüve vaim on inimesest välja läinud,
käib ta põuaseid paiku pidi..."
Ta käib põuaseid paiku pidi.
"Kui rüve vaim on inimesest välja läinud,
käib ta põuaseid paiku pidi..."
Mis on ka põhjus, miks tuleb jõkke jääda.
"...käib ta põuaseid paiku pidi hingamist otsides..."
Kummaline mõte, kas pole?
Et kuivad inimesed on kurjade vaimude hingamispaigaks?
"Oo, ma tunnen end nii kuivana! Tee ometi midagi ruttu!"
"Tee ometi midagi ruttu!"
Ma püüan teid aidata täna, kas teate.
Pingutan kõvasti ega anna alla.
"Käib ta põuaseid paiku pidi hingamist otsides ega leia seda.
Siis ta - st deemon - ütleb:
Ma pöördun tagasi oma majja, kust ma välja läksin.”
Ja tulles leiab ta selle pühitud ja ehitud olevat.
Siis ta läheb ja võtab kaasa teist seitse vaimu,
kes on kurjemad temast endast,
ja nad tulevad ning asuvad sinna elama,
ja selle inimese viimane lugu läheb halvemaks kui esimene.”
Väga huvitav kirjakoht.
See ei ütle, et kui vabaks saad,
saab sinust Saatana mänguväli, kuhu tagasi tulla.
See ütleb, et kui puhtaks saad,
on targem asendada kõik vana Jumala asjadega.
Sest vabanemise kogemine ilma Jeesuse kui oma Issandata
muudab sind avatumaks suurematele probleemidele.
Kuid siin on üks printsiip.
Ma tean, et Jeesus räägib siin inimestest, kes saavad vabaks.
Kuid siin on peidus ka üks sügavam printsiip,
mis aitab meil mõista meie rolli ja vastutust ajaloolises mõttes.
Jumal ise on määranud meid elama just sel ajal, kus täna elame.
Me pole siin juhuslikult,
vaid meil on oma konkreetne ülesanne.
Me pole siin lihtsalt niisama, täitmas mingit üldist eesmärki.
Meil on oma konkreetne ülesanne siin Maa peal just nüüd ja praegu.
Seetõttu ei taha ma ka magada maha hetkegi,
et viia täide oma ülesannet.
Illustreerin seda ühe isiku põhjal ajaloost,
kelle nime olen täna juba korra maininud.
Tegu on John Wesley'ga.
John Wesley'l oli ka vend Charles, kes oli kristlike hümnide autor,
samas kui John oli suur jutlustaja ja ärkamise edasiviija.
Charles aga võttis tema jutlused ja kirjutas nende põhjal laule.
Kõigi nende kristlike hümnide mõte oli jagada inimestele õiget õpetust.
John Wesley oli kogu metodisti liikumise rajaja
ja tal oli üks keskne mõte, mida järgides ta elas:
"Organiseeritud, et anda Saatanale tuld!"
Organiseeritud, et anda Saatanale tuld!
Ta oli selles meetodis väga süstemaatiline
ja ta avaldas tol ajal mõju u 100 000 inimesele,
tehes seda läbi jüngerdamise, väikegruppide kogunemiste
ja läbi palju muu, mida ta tegi ning mis kõik oli lihtsalt hämmastav.
Samas oli ta tõeliselt väeline jutlustaja.
Oli aegu, kus inimesi isegi keelitati mitte ronima puude otsa,
sest John Wesleyga oli selline lugu, et tal ei lastud kogudustes kõnelda.
Ta oli liiga vastuoluline koguduste jaoks.
Mulle isiklikult on selgeks saanud, et vastuolulisus võib olla isegi hea.
Kuna aga John Wesley oli liiga vastuoluline,
ei lastud tal ka kogudustes jutlustada.
Nii et ta läks välja põldudele ja kuulutas seal.
Tuhanded ja tuhanded inimesed tulid teda kuulama.
Paljud neist ronisid ka puude otsa, et teda paremini kuulda-näha,
mispeale need, kes olid Johni varem kuulnud, ütlesid:
"Ärge puude otsa küll ronige!"
Miks?
"Sest kui seda teete ja Jumala vägi tuleb,
kukute sealt alla ja..."
Cane Ridge'i ärkamine
oli üks vastuolulisemaid kõigi tolleaegsete ärkamiste seas,
kuna seal leidis aset üks kummaline fenomen.
See suur ärkamine toimus siis Cane Ridge's, Kentuckys.
See on ainus, mida ma tean, mis kestis minu teada 30 aastat.
Ükski teine ärkamine läbi ajaloo pole kestnud nii kaua kui see.
Nii et John Wesley jutlustas
ja inimesed kukkusid puu otsast alla, kuna Jumala vägi oli nii võimas.
Võid ju küsida, miks Jumal nad sealt puu otsast alla kuppas?
Aga neid oli hoiatatud!
Neid oli hoiatatud!
Küsimus pole isegi selles, et nad sealt alla kukutati.
Küsimus on lihtsalt selles, et kui Jumal välja ilmub,
võivad inimesed kaotada teatud oma võimed.
Nagu näiteks võime selgelt rääkida.
Või vähemalt minuga juhtus nii.
Nii et, siin oli see tohutult julge vend,
kes jutlustas täie väega
ja kelle fookus oli puhtusel ja pühadusel.
Nende jaoks oli puhtuses elamine ütlemata oluline.
Nii näiteks võisid nad alustada oma kodugrupi kogunemist
küsimusega: "Kas keegi on pattu teinud?"
Ja kui keegi oli, siis ta tunnistas oma patu üles,
nad palvetasid koos ja jätkasid siis oma koosviibimisega.
See oleks päris huvitav viis,
kuidas ka tänapäeval teenistust alustada.
Pühadus oli nende tähelepanu keskpunktis.
Nii et John Wesley oli täis tohutut julgust ja väge.
Kujutage seda lava ette kui džunglina.
Mäletate, kuidas Jumal ütles Vanas Testamendis,
et kogu tõotatud maa kuulub teile,
kuid ma ei saa seda teile korraga anda,
kuna te ei tuleks selle haldamisega toime.
Sealsed hiiglased oleks teie jaoks liiga suur amps.
Kuid kujutage nüüd ette John Wesley't,
kes oma täies julguses ja väes
sillutas endale jutlustamise kaudu teed vaimusfääri,
mis tol ajal oli täiesti ennekuulmatu.
Täiesti ennekuulmatu!
Temaga käis kaasas selline pühadus, puhtus ja aukartus,
et inimestel tekkis hirm Jumala ees.
Nad tundsid aukartust Jumala ees niipea, kui Wesley mõnda linna läks.
Kogu linna ja rahva üle tuli üks tohutu patutunnetus.
Nii et, Wesley oli seal ühel vallutamata maa-alal,
haarates meelevalla selle uue territooriumi üle.
Mõistate te seda metafoori siin?
Oma elu lõpusirgele jõudes
andis ta teatepulga järgmisele põlvkonnale edasi,
kes mis iganes põhjustel
hakkas oma juhtidele hoopis monumente rajama.
Ma ei tea, miks nad ei suutnud hoida alal seda Jumala liikumist?
Ma tõesti ei tea, miks?
Tean küll teatud asju, mis juhtusid.
Tean, et need nö vaimulikud pojad ja tütred
nägid seda hinda, mida nii John Wesley,
George Whitefield ja paljud teised olid maksnud.
Tean, et järgmisel põlvkonnal ei pruugi olla samal määral julgust.
Nad mõtlevad, et ehk annab seda sõnumit kuidagi pehmendada,
sest Wesley oli alati väga otse ja omadega
kõige suhtes, mida ta ütles.
Nii et võib-olla püüdis järeltulev põlv seda kuidagi pehmendada
ja inimestele meeldivamaks muuta.
Ma ei tea.
Kuid mis iganes seal ka juhtus - nad ei suutnud hoida alal neile antut.
Nii et nad hakkasid hoopis kirjutama raamatuid
selle suure liikumise kohta
ja rajama Piiblikoole, kus koolitada inimesi
ja tuletada neile meelde seda suurt liikumist.
Nad taandusid sellest kõigest üha enam ja enam,
kuniks kõik neile antu oli kadunud
ja võetud üle meeste-naiste poolt, kes polnud enam tugevad.
Ja mis juhtus?
Luuka 11 -
hingevaenlane, kes oli kord sealt territooriumilt välja aetud,
kolis tagasi
ja vallutas selle sama pinnase,
mille üks Jumala mees - suur usumees,
või Jumala naine, suur usunaine,
oli kord vallutanud.
Mis juhtub?
Pinnas, kus kord valitsesid tohutu jõud ja läbimurded,
muutub korraga deemonlikuks kindlustuseks,
kust läkitatakse rünnakuid pilkamaks Jumala liikumist.
Las ma tuua näite, kuidas.
Wesley sõnum kätkes endas puhtust ja totaalset pühendumist Kristusele.
Totaalset pühendumist Kristusele.
See oli tema sõnumi sisu.
Nad elasid puhast ja üksteise ees aruandvat elu.
Nii et siin on see pühaduse sfäär - tase, mida poldud varem nähtud
ja mis kätkes endas ka väge.
Kui nad aga kaotasid selle, kaotas ka nende sõnum oma väe
ja nad kaotasid Jumala kutse, mis oli antud nende inimeste üle.
Nad liikusid puhtuse eesrindlaste tasandilt punkti,
kus nad täna ordineerivad homosid osalema Jumalariigi töös.
Valdkond, kus kunagi oldi kõige tugevamad,
muutub valdkonnaks,
kus hingevaenlane pilkab su enda ajalugu.
Võite selle ise järgi vaadata.
Rääkige mõne suure tervendusevangelisti järglastega.
Kuniks nad ei õpi hoidma alal seda võidmist,
mis nende vaimulikule juhile on imede ja tunnustähtede vallas antud...
Kuniks nad ei õpi hoidma alal seda võidmist
ja liikuma ka ise selles võidmises,
muutuvad nad perekondadeks,
kes on halvatud erinevate hädade poolt.
Miks?
Tänu sellele.
See, mis sai kord suurte usumeeste poolt vallutatud -
oli selleks siis mõni liikumine, kogudus või mis iganes -
see kas hüljatakse või selle mõju kahaneb oluliselt.
Veelgi enam - see saab vallutatud
ja seda sfääri hakatakse kasutama selleks,
et pilgata me enda ajalugu.
Meil on tohutult suur vastutus tänu sellele, mida oleme ise palunud.
Me oleme palunud, et võiksime olla kaasas
Jumala püsiva ja jätkuva liikumisega.
Me tahame olla osa millestki, mis ei lõppe lihtsalt seetõttu,
et me pole suutelised pühendama end kõigele,
mida Jumal on tegemas.
Nii et, kui rõõmus ma ka selle raamatukogu üle poleks -
see esindab kõigest Jumala kutset, mis on me koguduse üle.
Ja see kutse tähendab enda pühendamist paarile asjale.
Esimene ja kõige olulisem,
mida iganes me ka ei teeks, kui me kokku tuleme,
olgu Püha Vaimu austamine, keda me endas kanname.
Meie rõõm ja tänu Jumala headuse üle.
Meie rõõm Tema ligiolu üle,
mis lihtsalt langeb me üle päevast päeva.
Selles meie ühtses kokkusaamises on midagi,
mida ei saa asendada millegi muuga.
Jah, mulle meeldib mu isiklik aeg Jumalaga
ja ma saan sellest midagi, mida ma ei saa kusagilt mujalt.
Mulle meeldivad lähiringis kokkusaamised,
sest saan neistt midagi, mida ma ei saa kusagilt mujalt.
Kuid ka koguduse üldistes kokkusaamistes
on midagi erilist.
Piiblis on öeldud, et Jumal lasi tulel langeda altari peale
kuid preester oli see, kes hoidis leeki põlemas.
See on olnud üks mu lemmiksalme,
mida teiega ehk viimase 3 aasta jooksul
olen jaganud.
Jumal süütab tule, kuid preester hoiab selle põlevana.
Mis ütleb mulle seda,
et iga ärkamine on saanud alguse vaid tänu Jumalale,
kuid iga ärkamine on lõppenud vaid tänu inimestele.
Ma tahan kõrvaldada selle inimfaktori,
mis kustutab ärkamise tänu oma soovimatusele kohaneda.
Tuli on miski, mis langeb alati ohvrianni peale.
Kui aga ohvriandi pole altaril, ei lange ka tuli enam.
Mis see ohvriand on?
Sina.
Mina.
Võib-olla sa ei teadnud seda,
kuid Piibel räägib sellest, et me oleme elavad ohvriannid.
Sa võib-olla isegi ei teadnud, et oled end sellesse mässinud,
kuid nii on.
Kui andsid Jeesusele oma jah-sõna,
siis sellega käis peenes kirjas kaasas ka ohvrianniks olemine.
Paulus tõesti räägib sellest,
et me peame olema elavaks ja meelepäraseks ohvriks Jumalale,
andes end täielikult üle Talle.
See on see, kes sa oled.
Nii et õige olulisem asi on austada ja tunda rõõmu Pühast Vaimust.
Teiseks.
Leiame igas inimeses, kellega kohtume,
midagi, mille üle rõõmu tunda.
Igaüks meist.
Leiame igas ühes midagi, mida austada.
Igaüks meist.
Valimised on peagi tulekul.
See puudutab igat üht meist.
Jumal tahab tuua tervenemist me maale,
kuid Ta ei saa seda tuua inimestele, kes on seotud poliitilise vaimsusega.
Hääleta, kuna see on su kohus.
Palveta, kuna see on su kohus.
Kuid Jumal on kutsunud meid kui reformaatoreid tooma muutust,
sest me väärtustame Tema ligiolu.
Kuid nüüd me palvetame.
Kas poleks tore,
kui see raamatukogu-muuseum oleks juba valmis?
Ma viiks teid sel juhul sinna ringtuurile täna.
Praegu aga peate lihtsalt kasutama oma ettekujutusvõimet.
Päästearmee pillid.
Mitte küll tuuba, aga midagi sarnast.
Ma arvan, et meil on...
Ma arvan, aga pean seda täpsustama,
et meil on vist isegi Martin Lutheri Piibel olemas.
Mitte Martin Luther King'i oma, aga selle vana Martin Luther'i oma.
See vanem mees.
See on ikka täiega üle mõistuse.
Kui paljud tahavad hoida alal Jumala liikumist,
kus kogu au ja austus kuulub vaid Jeesusele?
Kus Tema ligiolu on ülim ja suurima väärtusega kui miski muu.
Isa, ma palun seda selle koja üle.
Ma palun, et vabastaksid me üle sinu võidmist haldava kuue,
et tunneksime alati rõõmu Sinu liikumistest
ja austaksime neid.
Anna meile armu tunda see ära
ja tunda rõõmu kõigest, mida oled iga inimese sisse pannud
ja mis on väärt austamist.
Mis aga puutub Jumala liikumistesse üldajaloos, meie ajaloos
ja koguduse ajaloos,
siis palun anna meile võime austada kõike saavutatut
ja ammutada sellest.
Jumal, mu palve on, et kõik need võitud kuued,
mis on nii pikki aastaid olnud unaruses...
Maria Woodworth-Etter - ehk üks tähendusrikkamaid võidmisi,
mida on ignoreeritud pea 100 aastat läbi koguduse ajaloo.
Võib-olla mitte päris 100 aastat, aga pikki aastaid.
Jumal, ma palun, et annaksid meile ligipääsu
nendele võidmistele.
Mitte selleks, et me oleks keegi,
aga selleks, et mõjutada maailma enda ümber.
Nõnda nagu tolle aja julged seda maailma mõjutasid.
Issand, ma palun, et me koguduses valitseks erakordne julgus.
Jeesuse nimel.
Pane käsi oma naabri õlale ja ütle: "Jumal, sea ta valmis!
Sea ta valmis Jumala liikumisteks ja nende haldamiseks."
Aita meil anda au seal, kus tarvis. Aita meil anda au seal, kus tarvis.
Aita, et me ei magaks maha võimalusi
ammutada sellest, mida oled minevikus teinud,
et kasutada seda ka tänases ajas.
Palume seda kõike Jeesuse nimel, aamen.