Oli 28. marraskuuta 1941.
Klo 6 aamulla kaikkien piti kokoontua demokratia-aukiolle.
Siellä seisoi kolme SS-sotilasta.
Jokaisen perheen piti kävellä heidän ohitseen.
He päättivät sormea näyttämällä, menimmekö oikealle vai vasemmalle.
Mistä tiesimme, kumpi oli parempi?
Yksi juutalainen sotilas oli isäni ystävä, -
ja hän työnsi hänet "paremmalle puolelle". Seurasimme häntä.
Lähes 10 000 ihmistä ammuttiin samana päivänä -
Yhdeksännessä linnakkeessa.
Isoisä Leib, setäni Moshe, Saara-täti ja pieni Zelda-vauva, -
serkkuni, Aharon, hänen vaimonsa ja heidän pieni vauvansa.
Abba Naor lähetettiin pakkotyöhön Dachaun leireille.
Elimme pelossa ja nälässä.
Meidän piti juosta 50 kg:n sement- tisäkkien kanssa 12 t - syömättä.
Siellä ei selviytynyt kauaa. Suurin osa kuoli.
Mutta me olimme pieni ryhmä Kovnosta.
Olimme kuin veljeksiä. Autoimme ja tuimme toisiamme.
Se auttoi meitä selviytymään.
Tulin Israeliin, koska luulin, ettei kukaan halua meitä.
Nyt voisimme rakentaa oman valtiomme.
Värväydyin Mossadiin. Osallistuin operaatio Moosekseen, -
jossa tuotiin etiopianjuutalaisia Sudanista Israeliin.
Perustimme "lomakylän" peitepaikaksi operaatioon osallistujille, -
jotta he voisivat tuoda etiopian- juutalaiset turvasatamaan, -
ja sieltä laivoihin.
Operaatiota johdettiin sieltä käsin.
Holokaustin eloonjäänenä koen saaneeni palkinnon.
Sain antaa takaisin sen, mitä olin itse aikanani saanut.
Minutkin pelastettiin.
Minulla on 2 lasta, 5 lastenlasta ja kohta 9 lastenlastenlasta.
Tässä on tyttäreni, tyttärentyttäreni ja -poikani -
jä nämä ovat lapsenlapsenlapsiani.
Olen varakas juutalainen.
Suomennos: Sonja Mattayev