Tämä on Daavidin tähteni Bergen-Belsenistä.
Äitini neuloi sen takkiini.
Vuonna 1941 olin 10-11-vuotias.
Olimme Italian miehittämässä Kosovossa.
Onneksemme italialaiset eivät pidättäneet juutalaisia.
Perheeni liittyi partisaaneihin.
Lääkäri-isäni hoiti loukkaantuneita albanialaiskylissä.
Levitin lentolehtisiä ja varastin aseita.
Kun Italia antautui syksyllä -43, saksalaiset valtasivat alueen -
ja kuljettivat meidät kaikki Bergen-Belseniin.
Bergen-Belsenissä oli kamalaa.
Makasimme barakeilla ja teimme kuolemaa.
Sairastimme kaikki kuumetautia.
Monet kuolivat.
Aluksi kaikki ruumiit kerättiin. Lopulta ne jätettiin ulos lojumaan.
Maalasin tämän kuvan Bergen-Belsenistä.
Kuljin ryysyissä.
Leipäannokset pienenivät vähitellen.
Lopulta annoksemme oli tulitikkuaskin kokoinen -
kunnes emme enää saaneet sitäkään.
Olen elossa äitini ansiosta. Hän antoi minulle viimeiset leipänsä.
Isäni menehtyi kuumetautiin sairaalassa -
pari päivää vapautumisen jälkeen.
Hänet haudattiin joukkohautaan Saksaan.
"Menetetty kevät -45, niiden kevät, jotka olivat lukuja, -
joiden nimet olivat kadonneet."
Isäni kirjoitti tämän runon muutama vuosi sitten, -
ja minä sävelsin siihen melodian.
Optimistinen isäni päätti laulun näin: -
"Katso, keväällä palaavat herättävät jälleen toivon kevääseen."
Myös edesmennyt vaimoni oli holokaustin eloonjäänyt.
Rakensimme pienen ja tiiviin perheen.
Meillä on 2 tytärtä ja vävypoikaa sekä 4 lastenlasta.
Toimin monta vuotta toimittajana: talouskirjeenvaihtajana, -
Knessetin toimittajana ja toimittajana Saksassa.
Päätin kirjoittaa holokaustista, jottei sitä unohdettaisi, -
ja jotta kaikki tietäisivät eloonjääneiden vaikutuksesta -
elämän kaikilla osa-alueilla.
Olin mukana laatimassa "Holo- kaustin eloonjääneiden julistusta".
Sen tärkeimpiä sanomia on: -
Vaikka olimme uhreja, emme alkaneet vihata ihmisiä.
Kohtele lähimmäistä niinkuin itseäsi.
Suomennos: Sonja Mattayev