Det här är min Davids- stjärna från Bergen-Belsen.
Min mamma sydde fast den i min jacka.
År 1941 var jag 10 eller 11 år gammal.
Vi var i det av Italien ockuperade Kosovo.
Till all lycka överlämnade italienarna inte judar.
Min familj anslöt sig till partisanerna.
Min pappa var läkare och tog hand om skadade i de albanska byarna.
Jag spred flygblad och stal vapen.
När Italien kapitulerade hösten 1943 ockuperade tyskarna området -
och tog oss till Bergen-Belsen.
Det var fruktansvärt i Bergen-Belsen.
Vi låg i baracker, döende.
Vi hade alla tyfus.
Många dog.
Först samlade man in kropparna, men sedan lämnade man dem kvar.
Det här är en målning jag gjort om Bergen-Belsen.
Jag gick omkring i paltor.
Brödransonen minskade efter hand.
Tills sist fick vi en portion stor som en tändsticksask.
Sedan fick vi inte ens det.
Jag lever tack vare mamma som gav mig sina sista brödbitar.
Pappa dog i tyfus på sjukhuset -
några dagar efter befrielsen.
Han begravdes i en massgrav i Tyskland.
"Den förlorade våren -45, deras vår som var siffror, -
vars namn hade ryckts bort."
Den här dikten skrev pappa för några år sedan.
Jag komponerade en melodi till den.
Min optimistiska pappa avslutar dikten så här: -
"Se, de som återvänder på våren, väcker igen hoppet till våren."
Även min hustru var överlevare från förintelsen.
Vi byggde en liten och intim familj.
Vi har två döttrar och svärsöner och fyra barnbarn.
Jag var journalist i många år: ekonomikorrespondent, -
korrespondent i Knesset och i Tyskland.
Jag började skriva om förintelsen för att minnas -
och för att veta vilken insats överlevare haft -
på alla livets områden.
Vi utarbetade "Förintelse- överlevarnas deklaration".
Ett av dess viktigaste budskap är: -
Fastän vi var offer, började vi inte hata människor.
Behandla din nästa som dig själv.
Översättning: Hanna Nylund Himlen TV7