Förintelseberättelser i klassrummet: Att vara barn under Förintelsen.
Barndomen är något barn kan relatera till -
och öppnar upp för empati och nyfikenhet.
Leo Laufer fängslades i Łódź-ghettot när han var 17 år. Hans berättelse -
talar om en värld av ovalbara val. Det ger det dilemma han stod inför färg -
och gör det mindre abstrakt för oss. - Jag hade en vän som inte var jude.
Han bodde på gatan intill som hette Goplańska.
Vår gata - Dolna var ghettots sista gata.
Vi bodde på hörnet mellan Dolna och Zgierska.
En dag när ghettot var stängt beslöt jag mig att korsa taggtråden.
Jag chansade och talade om det med hans mor Stanislava Grabovskaya.
Vi brukade spela fotboll på gatan.
Jag frågade ifall hon ville tjäna lite pengar -
vilket hon kunde göra genom att smuggla in mat till ghettot.
Det var mycket farligt för både mig och henne.
Jag var villig att ta den risken då familjen skulle svälta utan mat.
Vi började smuggla omkring juni 1940 fram till oktober.
Min familj hade nog mer mat dessa månader -
från juni till oktober 1940 än vi hade innan kriget.
Leos berättelse kan komplettera en lektion om ghettona generellt -
särskilt gällande svält och smuggling. Läraren kan använda berättelsen -
för att ställa frågor om de vuxnas roll i ghettot i motsats till barnens.
Varför smugglade barnen och vilka dilemman mötte deras föräldrar?
Under Förintelsen blev Leos föräldrar och syskon mördade.
Leo var familjens enda överlevare.
- Jag studerade. Jag trodde kriget skulle vara över på ett halvår.
Optimism. Jag var inte optimist men jag hoppades desperat.
Jag trodde det skulle vara slut på ett år och att jag skulle fortsätta -
studera, Polen skulle återuppbyggas. Jag skulle kunna ta min examen.
Jag studerade under kriget. Jag brukade kliva upp tidigt.
Det kom lastbilar för att hämta de judiska arbetarna -
mellan 5 och 6 på morgonen. Jag klev upp klockan 3 och studerade -
för att sedan arbeta i 10 till 12 timmar. Det stora problemet -
var att jag inte hade någon att fråga om hjälp med mina matteproblem.
Oscar Pinkus blev fånge i ghettot Łosice när han var 14 år.
Hans familj lyckades fly och överlevde Förintelsen genom att gömma sig.
Oskars berättelse visar oss mer av kaoset som barnen levde med.
Hur påverkades dessa barn av tvångsarbetet?
På vilka andra sätt tvingades de att växa upp? Man kan också -
använda hans berättelse i fråga om andligt motstånd och heroism.
Varför var han så fast besluten att fortsätta studera?
Gör det honom till en hjälte? Betyder det att han gjorde motstånd?
Vad säger det om hans framtidstro?
Livia berättar om hennes och föräldrarnas deportering till Auschwitz.
Livia var då 16 år gammal.
- Jag glömmer aldrig då vi stannade.
Vi skulle stiga av och det hördes röster utanför.
Min far omfamnade mig och näst intill kvävde mig.
Han kysste mig och sa farväl och att jag skulle ta hand om mig.
Han visste att han skulle dö. När dörrarna öppnades såg vi dessa -
beniga fågelskrämmor till fångar, som galningar med de här ränderna -
sedan stora hundar och vakter. Dessutom var det natt.
Så fann jag mig separerad från min mor. Jag var på ena sidan och hon -
var på den andra med sina systrar. Utan att tänka rusade jag mot henne.
Då kom Mengele och slog mig i huvudet och jag föll.
Han såg på mig och vände sedan tillbaka och lämnade mig.
Livias berättelse är komplex och nyanserad.
Hon är fåordig men hennes kroppsspråk talar desto mer.
Detta är en annan styrka i dessa berättelser, den fysiska dimensionen.
Livia talar om saker som vi talar om när vi undervisar om Förintelsen -
deportering och urval, men hennes minnen gör att det blir mer levande.
Livias berättelse öppnar upp för samtal om separation -
vad som hände med barnen när de blev bortslitna från sina familjer.
Vad var det som gjorde att Livia fortfarande kan minnas sin fars ord?
Vad menade hennes far när han sa "ta hand om dig"?
Vad sa hans instinkter honom? Livias far mördades i gaskamrarna.
Hennes berättelse kan komplettera en lektion om urvalsprocessen.
Vi kan exempelvis låta den bidra till en diskussion: -
Kan judarna ha förstått verkligheten i urvalsprocessen -
då nazisterna kämpade för att dölja verkligheten och för att förleda dem?
Vi har fått exempel på hur berättelser som balanserar -
det historiska och känslomässiga kan användas i ett klassrum.
Dessa fokuserar på hur det var att vara barn under Förintelsen.
Det finns även andra på Yad Vashems hemsida och youtube-kanal.
Översättning: Carl Ahl Himlen TV7