Tulen kosketus sytyttää.
Rakkaassa yhteiskunnassamme täällä suloisessa Suomessa -
on tapahtunut hyvin paljon muutoksia viimeisten 15 vuoden aikana, -
tuona aikana, jolloin olen ollut eläkkeellä, näin olen ymmärtänyt.
Muistan esimerkiksi koulumaailmasta, -
kuinka koulut tulivat kirkkoon kerran tai kaksi vuodessa, -
sillä lailla ennen joulua ja ennen koulun päättymistä keväällä.
Se oli aikaa, jolloin pastori sai myöskin pitää aamuhartauksia -
kerran viikossa siellä koulussa.
Tämä aika on muuttunut paljon, samoin nämä arvot.
Yhteiskunnassa sanotaan nykyäänkin, -
että perinteisiä arvoja kunnioitetaan ja että arvot ovat tärkeitä.
Se on vaikea yhtälö sikäli, -
kun ajatellaan niitä, jotka päättävät kaikista yhteiskunnallisista asioista -
niin valtion, läänin kuin kuntienkin tasolla.
Silloin ajatellaan sitä, mistä ne muutokset syntyvät.
Yhtenäiskulttuuri on aiemmin ollut voimakkaasti myös kirkollista niin, -
että ihmiset ovat kuuluneet tähän yhteisöön -
ja osallistuneet huomattavasti enemmän kuin nykyään.
Tietysti on muitakin kirkkokuntia, ja uskonnon vaikutus yhteiskuntaan -
on eri sukupolvilla vähän erilaista.
Suomi on nimittäin myös herätysten maa.
Voisi sanoa, että 1850-luvulla ja vielä reilut 50 vuotta sitten -
on ollut tuollaisia paikallisia heräämisiä, -
jotka ovat muuttaneet yhteiskunnallista arvopohjaa niillä alueilla, -
joilla herätystä on ollut.
Ja eri sukupolvet ovat siinä mukana eri tavoin.
Monta kertaa toinen tai kolmas sukupolvi herätyksen jälkeen -
ajattelee jo suurelta osalta eri tavoin, eli ei osallistu siihen heräämiseen -
sillä tavoin kuin heidän vanhempansa tai isovanhempansa osallistuivat.
Kun ajattelemme esimerkiksi lasten kasvatusta yhteiskunnassa, -
niin koululaitos on hyvin kauan ollut määräävämpi tekijä kuin perheet.
Perheiden hajanaisuus monessa muodossa on saanut aikaan sen, -
että elleivät vanhemmat ole saaneet tietynlaista kulttuuriperintöä -
omilta vanhemmiltaan tai yhteisöistä, joihin he ovat kuuluneet, -
niin heidän kasvatustyylinsä on niin sanottua vapaata kasvatusta.
Oikeastaan sodan jälkeen on puhuttu paljon tästä vapaasta kasvatuksesta.
On erikoista, että pyhäkoulut, päiväkerhot ja rippikoulut -
ovat olleet tietynlainen materiaali laajalle kansalle -
saada tuntumaa siihen, mitä on sellainen yhteiskunta, -
jossa usko Jumalaan on jokin vakuuttava tekijä tai perustus.
On hyvin erikoista, että Raamatun sivuuttaminen alkaa olla -
yleisempi käytäntö kuin se, että Raamattuun sitoudutaan.
Nimittäin joku Suvivirsi, -
jossa puhutaan kyllä Kristuksesta kolmannessa säkeistössä, -
tuli akuutiksi aiheeksi, eikä sitä saanut enää julkisesti esittää.
Silloin tuntui, että yhteiskunnalla on alkanut olla erilaiset arvot -
huomattavassa määrin jopa johtavassa päätöksenteossa.
Minulla oli mahdollisuus osallistua sellaiseen kokoontumiseen, -
joka syntyi Suomeen Amerikasta tuotuna. Eräs ystävä tiesi, -
että Amerikassa vietetään presidentin rukousaamiaista, sillä nimellä.
Se tuotiin Suomeenkin, mutta siitä tuli yhteiskunnallinen rukousaamiainen.
Ehkä kutsutuille tuli joitakin esteitä, -
sillä Suomen korkein johto ei koskaan osallistunut siihen.
Ehkä kerran sinne tuli ministeri, ja kansanedustajia oli aina muutama.
Tuossa ensimmäisessä tilaisuudessa kaksi kansanedustajaa toi esiin sen,-
että jo siellä 60―70-luvulla oli tehty suullinen sopimus siitä, -
että kun pidetään poliittisia puheita, -
niihin ei kuulu Raamattu eikä Jumala.
Siitä on ilmeisesti tullut jo suoranainen kirjallinen este, -
eli asiasta on laadittu säädökset.
Katselin kerran filmiltä erästä tilannetta, -
jossa kansanedustaja luki Raamattua siellä puhujanpaikalla, -
mutta puhemies ohjasi häntä, -
että apumateriaaleja ja Raamattua ei sovi käyttää.
Sanamuotoja nyt en tässä muista, mutta hyvin selvä ohjaus siihen, -
että nämä asiat eivät kuulu politiikkaan ja tällaisiin edustustehtäviin, -
vaan ohjaus on, että toimitaan inhimillisen viisauden pohjalta.
Ja tietysti politiikka kulkee omaa latuaan jokaisessa puolueessa.
Näihin en sen enempää puutu, -
vaikka olin erään eduskuntaan pyrkijän avustajana -
silloin kun hän on kahdesti eduskuntaan pyrkinyt, -
eli olen saanut jollain tavalla olla mukana tässä ilmapiirissä, -
jossa näitä arvoja käsitellään.
Onhan näiden ihmisten joukossa, jotka yhteiskuntaa ohjaavat, -
paljon rukoilevia, Jumalaan uskovia ja Jumalaa kunnioittavia ihmisiä, -
mutta arvot ovat muuttuneet paljon, -
perhearvot, yksilöarvot. Ja toisaalta on aika jännää, -
mitä näistä asioista Jumalan Sanassa puhutaan: -
"Vanhurskaus kansakunnan korottaa, mutta synti on kansakuntien häpeä."
Eli vastuu Jumalalle yhteiskunnassa on kuitenkin todellisuutta.
Jos ajattelemme sitä, että Jumala on kansojen Kaitsija, -
niin silloin voisi ajatella sitä, että Raamatun mukaan -
itse Vapahtaja on Jeesus Kristus, -
Hän on Kaikkivaltias taivaassa ja maan päällä.
Ja se on hyvin erikoista, kun Filippiläiskirjeessä sanotaan -
erikoiset sanat täällä toisessa luvussa: -
"Olkoon teillä se mieli, joka myös Kristuksella Jeesuksella oli, -
joka ei, vaikka hänellä olikin Jumalan muoto, -
katsonut saaliiksensa olla Jumalan kaltainen, -
vaan tyhjensi itsensä ja otti orjan muodon, tuli ihmisten kaltaiseksi, -
ja hänet havaittiin olennaltaan sellaiseksi kuin ihminen; -
hän nöyryytti itsensä ja oli kuuliainen kuolemaan asti, -
hamaan ristin kuolemaan asti.
Sentähden onkin Jumala hänet korkealle korottanut -
ja antanut hänelle nimen, kaikkia muita nimiä korkeamman, -
niin että kaikkien polvien pitää Jeesuksen nimeen notkistuman, -
sekä niitten, jotka taivaissa ovat, että niitten, jotka maan päällä ovat, -
ja niitten, jotka maan alla ovat, -
ja jokaisen kielen pitää tunnustaman Isän Jumalan kunniaksi, -
että Jeesus Kristus on Herra."
Suuressa osassa Suomen maata ja yhteiskunnassa on vielä arvot, -
jotka ovat kestäneet herätysten ajoilta ihan näihinkin päiviin asti.
Eli tuo yhtenäiskulttuuri on rapistunut -
vain joillakin alueilla voimakkaammin kuin toisilla.
Ja kun olen Suomea jonkin verran kiertänyt, niin olen tajunnut sen, -
että arvot eivät olekaan samat koko Suomessa.
On tietyt suvut, joilla on korkeat arvot siinä muodossa, -
mitä yhtenäiskulttuurin aikana oli, mutta on myöskin -
tavallaan täysin kristillisistä arvoista irrottautuneita arvorakennelmia.
Ja jos yhteiskunta alkaa mennä tavallaan perinteisistä -
tai turvallisista arvoista johonkin suuntaan poispäin, -
niin onko se sitten enää yhteiskunnalle hyväksi?
Jeesus puhuu vuorisaarnassa jotakin siitä, -
mikä liittyy siihen, että meidän lakikirjamme -
on rakennettu alun alkaen hyvin vahvasti Jumalan Sanan pohjalta.
Mikä on väärin? Varastaminen, ihmisen väkivaltainen kohtaaminen, -
ja jokaisella ihmisellä on niistä vastuu yhteiskunnassa toinen toiselleen, -
mutta jokaisella on vastuu myös maanpäällisenkin lain mukaan.
Se, miten sitä vastuuta opitaan kiertämään, on ihan eri asia.
Mutta ajatellaanpa, mihin Raamatussa perustuu tämä totuus.
Jeesus sanoo: "Älkää luulko, että minä olen tullut lakia tai profeettoja -
kumoamaan; en minä ole tullut kumoamaan, vaan täyttämään.
Sillä totisesti minä sanon teille: kunnes taivas ja maa katoavat, -
ei laista katoa pieninkään kirjain, -
ei ainoakaan piirto, ennenkuin kaikki on tapahtunut.
Sentähden, joka purkaa yhdenkään näistä pienimmistä käskyistä -
ja sillä tavalla opettaa ihmisiä, -
se pitää pienimmäksi taivasten valtakunnassa kutsuttaman; -
mutta joka niitä noudattaa ja niin opettaa, -
se pitää kutsuttaman suureksi taivasten valtakunnassa.
Sillä minä sanon teille: ellei teidän vanhurskautenne ole paljoa suurempi -
kuin kirjanoppineiden ja fariseusten, -
niin te ette pääse taivasten valtakuntaan."
Tuo Jumalan ihmeellinen lakisysteemi, -
kymmenen käskyä -
ja lisäksi monia muita ohjeita.
Tämä yhtenäiskulttuuri Suomen lakikirjankin perusteella -
on paljolti ollut näitä arvoja tekemässä ja tukemassa.
Ja uskon, että kirkolla on ollut Suomen yhteiskuntaa varjeleva merkitys.
Nimittäin aikanaan Suomen koululaitos on opettanut vahvasti Raamattua, -
mutta yhtenä iltana sain sydämeeni kivun, -
kun esikoisemme oli siinä iässä, että oli vanhempainilta.
Vanhempainillassa oli vapaus kysellä asioita koulutoimenjohtajalta, -
Nokialla silloin asuimme. Ja kysyin siinä, -
että miten se on, kun koululaitoksessa on uskonnonopettajat ja -kirjat, -
niin onko siinä sitten tämä vasen ja oikea puoli eli jonkinlaiset rajat?
Koulutoimenjohtaja sanoi: "Ymmärrän täysin, mitä tarkoitat.
Jumalan kieltämistä ei opeteta koulussa, -
eikä myöskään sitä henkilökohtaista Jumala-suhdetta opeteta."
Kun hän oli tämän sanonut, minä ajattelin, -
että no, se oli vastaus, johon varmasti hänellä on -
taidollisuus ja ymmärrys, että näin se todella onkin.
Mutta minulle jäi sellainen ihmeellinen pilvi, -
eli tuollainen paine minun yläpuolelleni, -
että mitähän se oikeasti tarkoitti, mitä hän sanoi.
Rukoilin illalla ja ihmettelin sitä, sillä koin ja koen vieläkin, -
että kun suomalainen ihminen tänne syntyy, -
niin yhteiskunnan kaikkein tärkein arvo -
olisi saada hänet ymmärtämään ja mieluummin vielä uskomaankin -
se elävä iankaikkisuussuhde Jumalan kanssa.
Tällaisesta suhteesta irrallaan hän kulkee omia teitään.
Ja ilman sitä todellisuutta, jonka Raamattu avaa, -
hän joutuu täältä ajasta ikuiseen eroon Jumalasta, -
ellei Jumala-suhdetta ole syntynyt.
Ja sehän on kaikkein vakavinta. Ajattelen, että siinä mielessä -
kirkko huolehtii hyvin paljon lapsista, nuorista, -
tilaisuuksissa kaikenikäisistä, ja diakoniassa on vanhushuoltoakin, -
mutta kaikki se, mitä yhteiskuntaa tukeva kirkko on saanut aikaan, -
niin se on rapisemassa pois -
kansan suuren osan elämän toiminnoista.
Ja silloin, kun yhteiskunta kulkee sillä tavoin irralleen -
perinnäisistä arvoista ja siitä yhtenäiskulttuurista, -
niin niitä erilaisia ajatussuuntauksia ja arvoja alkaa tulla, -
ja se, miten niitä opetetaan ja miten ne yleistyvät, -
eristää ja hajaannuttaa kansaa hyvin eri suuntiin.
Eli nämä yhteiskunnan muutokset viimeisten 15 vuoden aikana.
Ehkä tämä on minun omia ajatuksiani, -
niin kuin tämän yhteiskunta-asian laajempi esiintuominen -
monen mielestä onkin vähän omaan ajatteluun pohjautuvaa, -
mutta olen ollut niin kauan kirkon palveluksessa, -
että tiedän, että sen merkitys on ollut aikaisemmin paljon suurempi.
Siinä on kyllä eräitä tekijöitä, jotka yhteiskunnassa vaikuttavat.
Aikanaan, kun valmistuin papiksi, niin siinä oli pappisvala, -
eli Raamatun päälle sormet, ja sitten vastaus neljään kysymykseen.
Ja yksi niistä on, ja vähän toinenkin, -
yksi menee niin, että pitää olla kuuliainen valtakunnan laille.
Tuosta valan käytöstä on kyllä viime vuosikymmeninä jo siirrytty pois niin, -
että sitä valaa ei suoranaisesti tehdä, -
koska lupaus on vähän eri kuin vala.
Nimittäin Raamattu vähän kieltääkin, että valaa ei sopisi tehdä.
Monissa muissakin ammateissa on yhteiskuntaa varten -
vala toimia Suomen lakien mukaan.
Silloin, jos lait muuttuvat eri tavoin irralleen Jumalan Sanasta, -
niin silloin ollaan tekemisissä sellaisen epävarmuuden kanssa, -
että kuka ottaa siitä vastuun.
Laki on alun perin tehty suurimmaksi osaksi Jumalan Sanan pohjalle, -
ja sitten kun sitä muutetaan, niin niiden tahojen, -
jotka löytävät elämässä erilaisia arvoja, -
vastuu varmasti ainakin kymmenen käskyn suuntaan -
tulee suureksi kysymykseksi, ehkä omantunnonkin kysymykseksi.
Näissä yhteiskunnan asioissa olemme eläneet sellaisiakin vuosia, -
että muistan, kun nuoruudessani uskovat sanoivat, -
ettei mihinkään vaaleihin pidä osallistua, eikä politiikkaan lainkaan.
Politiikkaan mukaan meneminen oli käsitetty vähän niin kuin synniksi -
joissakin kirkkokunnissa, lähinnä osassa vapaita suuntia.
En tiedä, johtuiko se tästä samasta syystä, -
että eräs puolue synnytettiin ikään kuin niiden arvojen varaan.
Kuitenkin rinnalla voi sanoa, että kaikissa puolueissa -
on varmasti sekä paikallisissa kuntapuolueissa, -
seurakuntavaltuustoissa ja -neuvostoissa että eduskunnassa -
paljon perinteisiä arvoja kunnioittavia ihmisiä, -
mutta samalla, jos arvot muuttuvat, joudumme kysymään, -
mihin ollaan menossa.
Tuo sukupolvien välinen ero on monesti se, joka ratkaisee enemmän, -
se kasvatus, jossa ihminen on kasavanut, vanhempiensa kanssa, -
oman sukupolvensa kanssa tai sitten koulun ja opiskelijamaailman kanssa.
Yksi hyvin suuri erikoisuus on se, että meidän kulttuuriimme, -
koululaitokseen ja myöskin yliopistomaailmaan, -
korkeimpiin inhimillisen viisauden suuntauksiin -
on vaikuttanut kysymys siitä, onko Jumala luonut kaiken luomakunnan.
Vai onko niin kuin väitetään Darwinin systeemeissä, -
joissa tavallaan irrotetaan Jumala Luojana sillä tavoin, -
että elämä on vain kehittynyt ja kehittynyt, -
onko se alkuräjähdyksestä vai mistä?
Tuollaiset ajatukset ovat tuoneet mukanaan sen, -
että vaikka koululaitos vieläkin uskonnossa puhuu Luojasta -
ja uskonnossa Raamattu on vielä mukana, -
niin esimerkiksi rippikouluopetuksessa on tapahtunut iso muutos, -
ja katekismusta on muutettu.
Nuo kymmenen käskyn asiat jollain tavalla siellä vielä ovat, -
mutta monet sellaiset uskoontulon tai uuden elämän löytämisen asiat, -
parannuksenteot ja muut, eivät enää sillä tavoin ole mukana.
Tuo rippikoulukasvatus on nykyisin hyvin erilainen kuin ennen, -
vaikka kuitenkin monilla alueilla suurin osa nuorisosta -
on vielä mukana rippikoululeireillä tai rippikouluopetuksessa.
Kuitenkin tämä pyhäkoulu- opetuksenkin väheneminen -
osoittautuu sellaiseksi asiaksi, -
että noilla hengellisillä yhteisöilläkin on vastuuta lapsen kasvatuksesta.
Vanhemmat antavat vastuuta myös oman perheen ulkopuolelle.
Yhteiskunta koululaitoksen kautta on eräs merkittävä kasvattaja, -
vaikka se tapahtuu oppituntien kautta, mutta pitkä aika päivittäin koulussa, -
toisten kanssa ollessa ja opettajan valvonnassa ja ohjauksessa, -
on osa hyvin tärkeätä kasvatusta.
Ja silloin kun tuo opetus eroaa entisistä arvoista, -
niin silloin se erilaisuus myöskin -
alkaa vaikuttaa koko yhteiskunnassa uusissa sukupolvissa.
Eli tuo 15 vuoden muutos kristillisissä arvoissa -
näyttää menevän joillakin alueilla lähinnä Etelä-Suomessa -
aivan eri suuntaan kuin monilla muilla Suomen alueilla.
On tapahtunut muutos pois siitä järjestelmästä, -
jossa Raamatun periaatteet ja yhtenäiskulttuuri, -
joka on perustunut hyvin paljon siihen, että Raamatulle ja sille, -
mitä Raamatussa Jumalasta ja Jumalan tahdosta puhutaan, -
on annettu arvonsa kasvattavana tosiasiana.
Niin nyt tämä uudistuminen, josta paljon puhuttiin politiikassa -
jossain vaiheessa, että me kiinnitämme huomion elämänarvoihin.
Niitä ei oikeastaan kovinkaan paljoa siinä perusteltu, -
vaikka tietysti tämä tasa-arvoisuus kaikilla elämänalueilla -
että kunnioitetaan ihmisiä on tärkeää, mutta taisi ollakin toisin päin, -
että kunnioitus on vain tiettyjä asioita varten.
Siihen en lähde tarkentelemaan, koska media on sellainen hyökyaalto, -
jossa monet asiat menevät niin, että päättäjät eivät uskalla -
olla sitä mieltä, mitä he periaatteessa olisivat.
Ja silloin myös media pelottaa. Uskallanko olla eri mieltä?
Mutta toisaalta se sidonnaisuus, -
jota voi olla jopa seurakunta- valtuustojen ja -neuvostojen tasolla -
tai sitten paikallisissa kunnanvaltuustoissa ja -hallituksissa, -
tai sitten lääninvirastoissa hallintopuolella ja kokouksissa -
tai sitten eduskunnassa, -
eli tuo täydellinen ryhmäkuri.
Monia asioita ei enää uskalleta ajatella demokraattisesti.
Vaikka olemmekin suuren muutoksen keskellä, jota olen yrittänyt kuvata, -
niin siihen sopeutuminen lähtee kuitenkin oman arvomaailman kautta, -
ei tuomiten, niin kuin Jeesuskin täynnä armoa ja totuutta -
kohtasi monia, jotka olivat joutuneet ja langenneet hyvin syvälle -
Jumalan tahdon vastaisiin asioihin. Siitä huolimatta Jeesus Kristus sanoi, -
että Hän on tullut kutsumaan syntisiä parannukseen.
"Eivät terveet tarvitse parantajaa, vaan sairaat.
En ole tullut kutsumaan vanhurskaita, vaan syntisiä parannukseen."
Ne perusarvot, joiden varaan itse olen ja monet muut ovat rakentaneet -
ja yhteiskuntakin on aikanaan rakentanut, -
soveltuvat siihen, että voimme elää tämän kaiken keskellä.
Ja uskon, että meillä uskovaisilla on suuri apu siitä, -
että Raamattu viitoittaa tietä eteenpäin niin henkilökohtaisesti -
kuin myös toivon mukaan yhteisessä elämässä. Rukoilemme.
Kiitos Taivaallinen Isä yhteiskunnasta, -
jossa on turvallista elää ja luotto Jumalaan, -
saa elää sitä ainutkertaista elämää, jonka Jumala on antanut.
Suo sen olla turvallista ja johtaa perille asti, -
siihen elämään, joka on ikuista. Aamen.
Tekstitys: Anni Lähteenmäki