Nämä ovat maamme todistukset. Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Uskoontulemisessa voi olla montakin vaihetta.
Sanna-Marialle yksi tärkeä vaihe oli oman synnin tunto.
Mitä, jos Jeesus tulee takaisin, kun mä olen ulkona ryyppäämässä?
Rauhaa kaikille! Olen siis Sanna-Maria Laukkonen, -
30-vuotias jumalanpalvelija, vaimo ja tuleva äiti.
Tiedättekö, mitä tapahtuu, -
jos kirkoissa ja seurakunnissa ei julisteta parannuksen tekemistä?
Jos ei kerrota, mitä on synti. Jos ei kerrota siitä ulospääsyä.
Jos ei kerrota, mitä on uskoontuleminen, -
että ihmisen pitää tulla uskoon, uudestisyntyä.
Kerron vähän, mitä se aiheutti mun elämässä, -
että mä en kuullut näitä asioita.
Uskoin jo pienenä Jumalaan. Vanhemmat eivät ole uskovia, -
mutta kristillisiä arvoja kunnioitettiin.
Olen käynyt 3-vuotiaasta asti luterilaisen seurakunnan kerhoissa, -
leireillä ja myös helluntai- seurakunnan tyttökerhossa.
Mulle opetettiin iltarukoukset.
Mummu vei mut joskus jumalanpalveluksiin.
Ennen rippikoulua aloin käydä myös nuortenilloissa ja raamiksissa.
Vuonna -95 mä kävin mun oman riparin.
Ajattelin, että jotain tapahtui mun sisällä.
Usko Jumalaan vahvistui.
Mitään suurta muutosta mun elämässä ei silti tapahtunut.
Itse asiassa siitä lähti... Meillä oli tosi vaikea tilanne kotona.
Mun isä on tänäkin päivänä hyvin alkoholisoitunut -
ja oli jo silloin menossa tosi huonoon suuntaan.
Meillä oli väkivaltaa kotona.
Meitä on 5 lasta ja mä olin ainoa, ketä isä fyysisesti uhkaili -
ja oli mua kohtaan väkivaltainen.
Se aiheutti syviä haavoja muhun, joita vielä nyt joutuu läpikäymään.
Mulla alkoi riparin jälkeen periaatteessa kaksoiselämä.
Mua oli jonkun verran kiusattu 7-luokalla.
Vaikka olen sisältä herkkä, niin jotenkin halusin kovettaa itteni.
9-luokalla jotenkin tilanne muuttui ihan päälaelleen.
Musta tuli yhtäkkiä koulun suosittu tyttö. Aloin juoda aika paljon.
Mun elämä meni siihen, että aloin vaan bilettää joka viikonloppu.
Ei se ollut pientä tissuttelua, vaan sammumispisteeseen joka kerta.
Se oli viikonloppuna 2 päivänä, joskus viikolla ja juhlapäivinä.
Oli paljon rikkovia seurustelusuhteita.
Tähän johti se, että kotitilanne oli mennyt tosi vaikeaksi.
Isän alkoholismin ja väkivallan vuoksi me oltiin jo muutettu -
kerran kotoa, mutta palattu isän muuttumisvakuutteluiden vuoksi.
Tilanne meni silti pahempaan suuntaan ja väkivalta paheni -
ja isän alkoholismi paheni. Me jouduttiin pakenemaan.
Äiti ja mun 4 sisarusta jouduttiin pakenemaan pois kotoa.
Oikeastaan sen jälkeen tapahtui se, että mun elämä alkoi ns. vapautua.
Ei tarvinnut pelätä, että isä tulee kännissä kotiin. Mitä se tekee -
yöllä äidille, meille lapsille, mitä se uhkailee meitä.
Äiti joutui käymään omat prosessit läpi sen kotihelvetin takia.
Hän ei ehkä pystynyt panostamaan lapsiin.
Siksi mulla vapautuminen pääsi vähän överiksi.
Mä en oikeastaan edes kuunnellut äitiä.
Mä tein vain asioita. Olin tottelematon.
Tätä jatkui parin vuoden ajan.
Sitten vuonna -97 mulle tuli ihan puskista vaan ajatus, -
että Sanna, mitä jos sä olet silloin ryyppäämässä, -
kun Jeesus tulee takaisin?
Ajatus tuli ihan kuin mun ulkopuolelta.
Se ei kuitenkaan pysäyttänyt mua. En tiennyt, mitä ois pitänyt tehdä.
Ei mulle oltu kerrottu, mitä siinä pitää tehdä.
Tuli uusi vuosi -97-98. Olin taas viihteellä tapani mukaan.
Tapahtui jotain. Sain jonkun alkoholimyrkytyksen.
Olin tosi huonokuntoinen. Sydämeen otti hirveesti.
Sen jälkeen juominen alkoi pikkuhiljaa vähenemään.
Sinä keväänä -98 Jumala alkoi kutsua mua.
Jumala teki sitä, mitä kukaan ihminen ei ollut osannut kertoa.
Olin ryyppyvuosinakin käynyt seurakunnassa.
Tiesin jollakin tasolla eläväni väärin, -
mutta kukaan ei kertonut parannuksenteosta, -
uskoon tulemisesta, että mun elämässä pitää tapahtua muutos.
Kun Jumala alkoi puhua mulle, alkoi mun sisälläkin tapahtua.
Näin unia, missä Jumala puhui mulle.
Sain yöllä unessa raamatunkohtia, -
mitkä puhuttelivat mua siinä elämäntilanteessa.
Erään kerran olin järven rannalla, ikään kuin rukoilin Jumalaa.
Yhtäkkiä tapahtui jotain, mitä ei voi inhimillisesti selittää.
Aallot alkoivat lyödä rantaan tosi kovaa.
Puut menivät puolelta toiselle, mutta mitään tuulta ei ollut.
En tuntenut kasvoillani tuulta.
Silloin tunsin, miten Jumalan voima lävisti mut päästä jalkoihin.
Elämä jatkui silti samaa rataa.
Muutin Turkuun opiskelemaan ja valmistuin ammattiin.
Mutta siellä oli tapahtunut semmoinen muutos, -
että kun tulin baarireissulta kotiin, -
kotona tuli hirveä synnintunto.
Mä tiesin, että elän väärin.
Olin makuuhuoneessa polvillani lattialla ja itkin.
Tunnustin Jumalalle, että olen tehnyt väärin ja pyysin anteeks'.
Jumala, anna mulle anteeks', että olen tehnyt Sua kohtaan väärin.
Tästä meni vielä melkein vuosi, ennen kuin lopullinen muutos tuli.
Vuonna -99 jäi juominen ja tupakan- poltto kuin seinään.
Jotain oli herännyt mussa. Olin kesällä töissä liikkeessä, -
missä oli hiljaista. Luin, kuuntelin hengellistä musiikkia.
Luin Raamatun, hengellisiä kirjoja. Ikinä en lukenut kirjoja.
Mulla oli mieletön jano tuntea Jumalaa.
Riku Rinteen kirja Syvyyden kuilusta herätti mut.
Luin sen taukoamatta 5 tunnissa. Mä vaan poljin kotiin lukien sitä.
Kun luin sitä, tajusin, että Jumala on todellinen.
Ei ole kyse uskonnosta, vaan on olemassa elävä Jumala, -
elävä Jeesus. Kaikki kuulemani tuli mulle todeksi.
On Pyhä Henki, joka vaikuttaa tänä päivänä.
Tajusin, että on saatana ja demonit. Ne ovat todellisia.
Musta on taisteltu, revitty kahteen suuntaan. Silloin tulin uskoon.
Tiedän sydämessäni, että se oli se hetki.
Mun elämä muuttui. Jumala avasi ymmärrykseni ja teki sen, -
mitä kukaan muu ei pystynyt tekemään eikä mulle kertonut.
Jumala itse tuli, pysäytti mut ja muutti mun elämän.
Pari kuukautta siitä täytyin Pyhällä Hengellä. Se oli mulle uutta.
Itkin kotona Jumalalle kaikkea kokemaani rakkaudettomuutta.
Yhtäkkiä Jumalan Henki tuli huoneeseen.
Makasin sängyllä. Se täytti mut ja lävisti kokonaan.
Se tulvi musta yli. Itkin ja nauroin vuoron perään.
Suusta tuli: "Kiitos, Herra, kiitos, kiitos, kiitos!"
Tunsin, miten Jumalan rakkaus lävisti mut läpikotaisin.
Apt. 1:8 sanoo: "Mutta te saatte voiman, -
kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani..."
Se mulle tapahtui. Pyhä Henki tuli muhun.
Halusin kertoa muille Jeesuksesta. Siitä alkoi mun evankeliointi -
ja Jumalan valtakunnan työn tekeminen.
Se oli mahtavaa aikaa. Silloin Hän antoi myös kutsun nuorten pariin -
kertomaan siitä, mitä mä en ikinä kuullut.
Jumala kutsui mut saarnaamaan pa- rannusta, herättämään seurakuntaa.
Jumala kutsui kertomaan elävästä suhteesta Häneen.
Ei ole kyse uskonnosta, rituaaleista tai tavoista, -
vaan siitä, eletäänkö suhteessa Jumalan kanssa, -
ollaanko saatu synnit anteeks' ja saadaan elää vapaina ilman syntiä.
Saadaan elää Jumalassa, Hänen kanssaan.
Tämä on se, mitä Jumala haluaa tarjota sulle.
Ei kuollutta uskontoa, rituaaleja, tapoja tai suorittamisia, -
vaan elävää suhdetta Hänen kanssaan.
Jos et vielä tunne Jeesusta, olet tuntenut rituaalit, uskonnon, -
tänään on mahdollisuus tehdä parannus.
Voit katua syntejä ja kääntyä pois niistä synneistä, -
saada anteeks', aloittaa alusta, ottaa Jeesus vastaan sun elämään -
ja elää suhdetta todeksi Jeesuksen kanssa. Aamen.
Kiitos, Sanna-Maria!
Janilta huumeet eivät vain vieneet opintoja ja harrastuksia.
Ne toivat myös pelkotiloja, masennusta ja psykoosin.
Mutta kun Jeesus astui kuvaan, mitä Hän toi?
Rauhaa kaikille!
Mä kerron vähän mun elämästä, -
miten Jeesus on muuttanut mun elämää, kun tulin uskoon.
Synnyin perheeseen, missä isä ja äiti ovat uskossa.
Olen toiseksi vanhin 6 lapsesta, joista nyt on 5 uskossa -
ja 6. tulee jossain vaiheessa.
Olen saanut olla pienenä uskossa ja kävin 6-vuotiaana kasteella.
Kun sitten 13-14-vuotiaana menin yläasteelle, -
alkoi kiinnostaa kaikki maailman meno.
Siinä tuli äkkiä alkoholi kuvioihin.
Sitten tuli pilvenpoltto hyvin nopeasti 14-15-vuotiaana.
Harrastukset alkoivat jäädä, kun tulivat päihteet kuvioihin.
Pilvenpoltto alkoi mennä jokapäiväiseks'.
Sitten tulivat tosi äkkiä myös kovemmat huumeet.
Harrastukset tosiaan jäivät. Myös ammattikoulun jätin kesken.
Elämä alkoi pyöriä vain niitten huumeitten ympärillä.
Tätä kesti yhteensä 8 vuotta.
Vuosi ennen uskoontuloa alkoi tulla tosi paljon pelkotiloja.
Aloin pelätä tosi paljon kuolemaa.
Aloin rukoilla, että Jumala vapauttais' mut huumeista, -
että saisin ihan uuden elämän.
Pelkotilat yltyivät niin pahaks', etten uskaltanut enää asua kotona.
Menin vanhempien luo yks' päivä 4 vuotta sitten.
Vanhemmat olivat menossa Järvenpään helluntaiseurakuntaan, -
kun faijalle oli puhe siellä. Faija kysyi, haluanko lähteä mukaan.
Lähdin sen takia mukaan, kun pelotti olla siellä vanhempien luonakin.
Lähdin mukaan. Kun alkoi ylistys kokouksessa, -
mä ihan hajosin siihen penkkiin. Aloin itkeä älyttömästi.
Yhtäkkiä Jumala tuli niin lähelle mua -
ja vapautti mut kaikista peloista. Pitkäaikainen masennus, -
lähes koko huumeiden käytön ajan, lähti saman tien.
Tuli niin voimallinen Jumalan läsnäolo mun sydämeen, -
niin turvallinen, tosi mahtava olo. Ikinä en ole sellaista kokenut.
Sitten mä ihan uudestisynnyin. Mulla oli pitkittynyt psykoosi.
Se parani siinä hetkessä.
Uniongelmatkin paranivat siinä hetkessä.
Sitten mä 2 viikon päästä kuitenkin retkahdin. Pelot tulivat takas'.
Jouduin mielisairaalaan 5 kuukaudeksi, mutta teki hyvää, -
että sain kasvaa uskossa ja parantua siellä kunnolla.
Olen nyt ollut 4 vuotta uskossa.
Mulla on nyt vaimo ja 2 lasta.
Jumala on siunannut paljon näitten 4 vuoden aikana.
Nyt on työasiatkin paljon paremmas' kunnos'.
Kun käytin huumeita, pystyin ole- maan vain pari kuukautta töissä.
Kun paloin loppuun, niin aina lopetin työt ja menin uuteen.
Nyt oon pysynyt töissä, saanut ajokortit ja auton.
Jumala on järjestänyt kaikki asiat takas' kuntoon.
Saan olla tosi kiitollinen Jumalalle, -
että Hän nosti mut sieltä. Vihollisen kahleista vapautti mut.
Olen nyt saanut nähdä paljon Jumalan siunauksia.
Jumala on siunannut mua ja myös parantanut mut.
Mulla oli paha kurkkukipu ja mitkään lääkkeet ei auttaneet.
Kävin rukoiltavana ja se siinä hetkessä parani.
Monia Jumalan ihmeitä on tässä saanut nähdä ja todistaa.
Kiitos Jeesukselle!!
Kun Merja tuli maanantaina iloisena kouluun, -
kaverit kysyivät, mitä viikonlopun tansseissa oli tapahtunut.
Mutta ei Merjan ilo tansseista johtunut.
Minäkin tahdon riemuin tänä päivänä ylistää Herraani, -
Vapahtajaani ja pelastajaani.
Minua pyydettiin todistamaan siitä, kuinka tulin uskoon.
Nyt mennäänkin taaksepäin -
eli vuonna -81 sain antaa elämäni Jeesukselle.
Minä en ole uskovaisesta kodista, -
mutta olin kyllä käynyt pienenä joskus pyhäkoulussa -
ja siellä kerrottiin taivaasta.
Totta kai ajattelin, että sinne minä haluan, kun se aika koittaa.
Minä kyllä uskoin Jumalaan ja Jumalan olemassaoloon.
Aina silloin tällöin rukoilin iltarukouksen, -
vaikkei sitä kotona ollut opetettu, mutta jostain sen olin oppinut.
Huomasin, että se toi turvallisuutta, -
kun sai käydä nukkumaan ja lukea iltarukouksen.
Sitten vuonna -80 15-vuotiaana -
tuli paljon nuoria Evijärvellä uskoon, ihan läheisiä ystäviäkin.
Silloin minä jotenkin tajusin, -
että onkohan minulla sittenkään asiat kunnossa Jumalan kanssa.
Pääsenköhän minä sittenkään sinne taivaaseen?
Näin, että näitten nuorten ystävieni elämässä tapahtui muutos.
Näin, että he tulivat onnellisiksi siitä ratkaisusta, -
kun he antoivat elämänsä Jeesukselle.
Se puhutteli minua, mutta yritin todistaa itselleni koko ajan, -
että kyllä se riittää, että uskon, että Jumala on olemassa.
Mutta mä huomasin, ettei se riittänyt.
Jotenkin sisimpääni tuli kuoleman pelko.
Kun kouluun tulin... Olen tätä koulua käynyt, -
en tosin tätä uutta, mutta yläasteen puolella.
Kun kouluun monesti pyörällä tulin, -
aina aamulla vähän mielistelin Jumalaa: -
"Kiitos tästä päivästä ja siitä, että saan elää."
Ajattelin, että mulla on vielä aikaa.
En ole vielä kuollut eikä ole tarvinnut vielä tehdä sitä ratkaisua.
Tavallaan sitä siirsin sillä tavalla.
Sitten muistan, kun tytöt puhuivat paljon siitä, -
miten Raamattu on ihmeellinen kirja.
Mäkin ajattelin, että pitäisköhän munkin alkaa lukea Raamattua.
Niin mä aloitin Matteuksen evankeliumista.
Rohkaisen sinua, joka etsit Jumalaa ja koet Jumalan kutsuvan sinua.
Ota kotona Raamattu käteesi ja ala lukea tätä.
Jumalan Sana on elävä sana ja se ei tyhjänä palaja.
Kun aloin lukea, en tietenkään ymmärtänyt Pyhästä Hengestä mitään.
Mutta kun aloin lukea ja olin etsivällä mielellä, -
niin tämä raamatunpaikka avasi minulle sen, -
mitä minun tulee tehdä ja missä tilanteessa itse olen.
Luenkin teille tämän raamatunpaikan eli Matt. 7:13.
"Menkää ahtaasta portista sisälle.
Sillä se portti on avara ja tie lavea, joka vie kadotukseen, -
ja monta on, jotka siitä sisälle menevät; -
mutta se portti on ahdas ja tie kaita, joka vie elämään, -
ja harvat ovat ne, jotka sen löytävät."
Tajusin, että mä olen tuon lavean tien kulkija.
On niin helppo tehdä, niin kuin kaikki muutkin tekevät.
On helppo mennä virran mukana, kuten muutkin nuoret etsivät -
elämää maailmasta ja haluavat nähdä ja kokea sitä, mitä maailma antaa.
Mutta tässä Sanassa sanottiin, että se ei vie sinne taivaaseen, -
minne mä halusin päästä. Ymmärsin, ettei ole helppoa -
tehdä ratkaisua Jeesuksen puoleen.
Mun täytyy todella luovuttaa itseni, antaa itseni kokonaan Hänelle -
ja lähteä Häntä seuraamaan. Mutta - se tie vie elämään.
Mä pääsen sinne taivaaseen, kun mä annan elämäni Jeesukselle!
Siinä hetkessä mä tein päätöksen, että haluan kulkea kaitaa tietä.
Haluan astua sisään siitä ahtaasta portista, -
vaikka se ei tuntunut helpolta. Sisimmässä oli valtava taistelu.
Todella teenkö mä sen ratkaisun? Silloin perjantai-iltana -
järjestettiin nuorten disko. Varmaan kerättiin rahaa retkeen.
Ajattelin, että tämä on varmaan viimeinen kerta näissä merkeissä.
Ihan oikeasti olen antamassa elämäni Jeesukselle.
Nyt mun elämäni tulee muuttumaan. Sitten tosiaan sanoin ystäville, -
että olen päättänyt tehdä ratkaisun. Oli nuorisopäivät.
Voinko lähteä teidän mukaan? Tytöt sanoivat: "Totta kai!"
Täältä lähti linja-autolla porukkaa Pietarsaareen.
Nostin käteni, kun kysyttiin, kuka haluaa antaa elämänsä Jeesukselle.
Tulin sinne eteen ja mun puolestani rukoiltiin.
Siis se rauha ja ilo, minkä sain sydämeen siinä hetkessä, -
kun tunsin, että mun synnit annettiin anteeksi.
Sain lähteä seuraamaan Jeesusta. Se oli jotain aivan ihmeellistä.
Kun kotiin tulin, tiesin, ettei siellä ymmärretä ratkaisuani, -
kun kerron, mitä mun elämässäni on tapahtunut.
Se rauha vaan oli niin ihana sydämessä.
Ajattelin, että kyllä haluan seurata Jeesusta.
Kun mä maanantaina menin kouluun, kaverit kysyivät: -
"Mitä sulle on tapahtunut? Oliko kiva viikonloppu? Mitä tansseissa?"
Hei, mä oon tullut uskoon. Olen antanut elämäni Jeesukselle.
Sen takia mä olen näin iloinen ja onnellinen.
Toi ratkaisu on kantanut mua tähän päivään saakka.
Niin kuin on puhuttu, usko antaa toivoa meidän elämään.
Sitä se todella antaa. Olen kokenut sen, että on ihanaa, -
kun saan joka päivä luottaa Jeesukseen ja Hänen armoonsa, -
Hänen rakkauteensa. Hän on kantanut ja vienyt mua eteenpäin.
On ollut vaikeita hetkiä.
On ollut tosi paljon hyviä, ihania hetkiä Jeesuksen kanssa.
Hän on antanut valtavasti mulle, tosi paljon.
Semmonenkin mulle tosi tärkeä asia. Olen avioeroperheestä.
Olin 4-vuotias vanhempien erotessa.
Vasta 17-vuotiaana tapasin seuraavan kerran isäni.
Mutta olin tullut uskoon sitä ennen. Olin kohdannut taivaan Isän, -
Hänen parantavan rakkautensa. Oli ihana kohdata maallinen isä, -
kun oli jo kohdannut taivaan Isän, oikein Hänen rakkautensa.
Nuorena valtavasti pelkäsin sitä, -
että jos munkin perhe hajoaa, kun mä aikanaan perustan perheen.
Mä en halunnut sitä.
Herra on antanut mulle aviopuolison.
Hän on antanut mulle 4 ihanaa lasta.
On ihanaa, että saadaan yhdessä palvella Herraa.
Mä saan luottaa ja turvata Häneen ihan arkisissa asioissa -
kaikissa elämäntilanteissa. Tiedän, -
että minä itsessäni en ole hyvä. Musta ei ole tullut enkeliä, -
mutta Jeesuksen veri riittää.
Mun ei ole hetkeäkään tarvinnut epäillä sitä, -
ettenkö mä pääsisi taivaaseen. Jeesus on tehnyt täydellisen työn.
Mä saan luottaa täysin siihen.
Rohkaisen sua tulemaan Jeesuksen luo.
Anna rohkeasti Hänen muuttaa elämäsi.
Hän tuo sun elämääsi ainoastaan hyvää. Aamen.
Kiitos, Merja!
Kuten huomasit, todistuksissa on merkillinen voima.
Ne osoittavat, minkälainen Jumala meillä on.
Lähde tukemaan tätä ohjelmaa. Ruudussa on tarvittavat tiedot.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare