Nämä ovat maamme todistukset. Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Pitkään Juhasta tuntui, että toiset elivät elämäänsä -
ja hän vain seurasi vierestä - viinapullo kädessään.
Lopulta kuitenkin Jumala ojensi kätensä.
Jumalalle on kaikki mahollista ja minä olen siitä hyvä esimerkki.
Sillä ei ole merkitystä lopulta, mitkä on lähtökohdat elämään.
Mun lähtökohdat oli, että kotona paljon käytettiin viinaa.
Me lapset opeteltiin juopottelemaan jo hyvin nuorina.
13-vuotiaana minä otin ensimmäisiä kännejä.
Siitä elämä meni eteenpäin. Toiset nuoret suunnitteli elämää -
ja opiskeli ja rupes' seurustelemaan.
Minä seurustelin Aperita- ja Gam- bina-pullon kans'. Ne oli tärkeitä.
150 metriä tuonne on mehtälepikko. Siellä vietin kesäni.
Oikeastaan 10 kesää. Sieltä minut olis' parhaiten löytänyt, -
jos joku minua olis' kaivannut.
Miksi aloin käyttää viinaa?
Olin hirveän kova jännittämään ja pelkäämään kaikkia asioita.
Pelkäsin kaikkia ihmisiä ja asioita, mitä vaan voi olla.
Paineet vaan kasvoi nuorena.
Kun olin kokeillut alkoholia, niin sehän niitä paineita laukas'.
Mä jäin heti koukkuun.
Ennen kuin laillisesti rupesin saamaan keskikaljaa ja viiniä, -
olin jo alkoholisoitunut. Vähän yli 20-vuotiaana olin -
Mikkelin A-kodissa. Se on nuorten hoitopaikka. Hyvä paikka.
Jälkeenpäin oon käsittänyt, että silloin olis' voinut raitistua, -
muttei ollut viisautta eikä ymmärrystä. Elämä vieri eteenpäin -
ja elämäni synkkeni vaan jatkuvasti.
Se meni niin pitkälle, että kylällä kiertelin puliukkona.
Mielistelin toisia juoppoja, että sain heiltä ryyppyjä.
Olin toisten juoppojen juoksupoika.
Seurasin vaan toisten ihmisten elämää.
Ajattelin, että minulle kuuluu vaan tämä osa.
Toiset eli elämää ja mä olin sivustaseuraaja.
Tätä reittiä elämä meni eteenpäin, kunnes v. -86 tuli kunnon pysäys.
Pitkän juomaputken jälkeen tuli juoppohulluuskohtaus, -
missä näköö harhoja ja kuuloo harhoja.
Onneks' mut vietiin Törnävän mieli- sairaalaan -
ja sain siellä rauhoittavaa lääkitystä.
Oli ankea paikka herätä suljetun osaston putkan lattialta.
Siinä joutu väkisellä miettimään elämäntilannetta nyt -
ja mitä tuloo jatkossa. Tajusin, että juon itteni hengiltä, -
jos ei jotakin muutosta tapahu.
En osannut rukoilla. Tiesin, että Jeesus ja Jumala on totta, -
mutta en osannut pyytää heiltä apua.
Myöhemmin uskoontulon myötä oon käsittänyt, -
että silloin jo sain kosketuksen taivaasta.
Jumala ojenti auttavan kätensä nähdessään, -
että minulla on vilpitön halu koko- naisvaltaiseen elämänmuutokseen.
En halunnut yksin viinasta eroon, vaan sitä, -
että elämälläni vois' olla tarkoitus.
Seinäjoelta menin Keuruulle jatkohoitoon ja sitten kotiin.
Ihmettelin, kun ei ole riivaavaa pakkoa lähteä juomaan.
Jotakin oli tapahtunut. Elin siivosyntisen elämää 4 vuotta -
ja mietin elämän tarkoitusta. Jumala alkoi kutsua mua -
hengellisen musiikin kautta. Olin soittanut rumpuja -
tanssiorkesterissa viinan voimalla. Jumala näki, -
että hengellinen musiikki saa minut kiinnostumaan taivasasioista.
Kun kuuntelin hengellisiä lauluja ja sananjulistusta, -
käsitin pian elämäni menneen pieleen siinä, -
että oon elänyt erossa Jumalasta koko nuoruuteni.
Tajusin, että minulla on mahollisuus elämänmuutokseen -
ja antaa elämäni Jeesukselle. Näin tapahtuikin vuonna -91.
Tein parannuksen, menin kasteelle Raamatun opetuksen mukaan -
ja liityin helluntaiseurakuntaan. Näin syntielämässäni -
rääkkääntynyttä sieluani alettiin hoitaa -
Jumalan Sanan ja Pyhän Hengen avulla.
Jännittämiset ja paineet oli tosi pahoja ryyppykierteen jälkeenkin, -
mutta Jeesus on todellinen eheyttäjä.
Oon saanut avun Jumalalta sillä tavalla, -
että Hän on alkanut voimakkaasti eheyttää sisintäni.
Minun ei tartte enää pelätä ihmisiä.
Saan olla oma itseni ja palvella Jeesusta Kristusta.
Hän on elämäni ja ilonaiheeni. Jumalan johatus on ihmeellistä.
Kuvittelin, ettei mulla tule olemaan perhettä tai puolisoakaan.
Että elän yksin lopun elämääni. Uskoon tultuani silti rukoilin, -
että Jumala ehottaa uskovaisen puolison. Näin kävi.
Puoliso laulaa kuorossa ja istuu tuossa. Hei, hei Paula!
Meillä on 2 teini-ikäistä tyttöä, Noora-Maria ja Roosa-Sofia.
Tämä on kaikki Jumalan suurta ih- mettä. Omaa ansiota ei ole yhtään.
Luovutin elämäni Jeesukselle, annoin Hänelle kaikki ohjakset.
Hän on saanut viijä minua eteenpäin juuri oikeassa aikataulussa.
Hän on voimallinen sinuakin armahtamaan ja auttamaan.
Jumala haluaa armahtaa meitä jo- kaista. Me ei vaan tahota suostua.
Jumalan suunnitelma on aina parempi kuin meijän parhaatkaan.
Jeesus on todellinen pelastaja ja syntien anteeksiantaja.
Uskoontulo toi ihmeellisen rauhan sisimpään.
Se rauha ei oo järkkynyt, vaikka olosuhteet on muuttuneet.
Kiitos, Juha!
Leenalla oli valtavat kivut kasvoissaan.
Osa kivuista lähti rukouskokouksessa huutamalla pois.
Loput lähtivät rukouksella.
Hei kaikille! Mun nimeni on Matilaisen Leena -
ja haluan kertoa jotain, mitä Jumala on tehnyt -
viimisen kuluneen vuoden aikana mun elämässäni.
En kyllä koko vuotta käy kertomaan. Ei niin pitkä juttu tule.
Sairastuin vuosi sitten syksyllä.
Olin työpaikalla, missä oli sisäilmaongelmia.
Oli ne hometta tai mitä tahansa, -
niin pikkuhiljaa tuli altistuminen.
Viime vuoden lokakuun paikkeilla -
se meni siihen pisteeseen, -
että kun menin vain pariksi minuutiksi toimistolle, -
niin multa lähti ääni. Se oli kyllä erityisen kummallinen kokemus.
Jos ei oo sitä ite kokenut, niin ei tiedä, miltä se tuntuisi.
Se oli ihan kammottava tunne.
No, ei siinä vielä mitään, jos ääni häviää, mutta tuli tilanteita, -
että tuntui, että tukehtuu. Oli pakko juosta ulos niistä tiloista.
Jos ei ole kokenut altistumista, on hirveän vaikeaa ymmärtää, -
miltä se tuntuu. On itestäkin kummallista, -
kun mitään ei näy, mutta jokin tekee sulle tosi huonon olon.
Sitten tuli vasemmalle puolelle kasvoja kummallisia särkyjä.
Ihmettelin, mitähän ne on.
Välillä olevinaan paikansin sen ja luulin, että hammas on rikki.
Menin hammaslääkäriin. Hampaissa ei ollut mitään vikaa.
Sulla täytyy olla tuossa ihossa jotakin. Mikä olisi oikea lääkäri?
Taivaallinen lääkäri on ykkösenä ollut koko ajan kuvioissa mukana.
Joskus tarvii silti maallisia lääkäreitä apuun.
Säryt olivat sikäli kummallisia, että tuli kipukohtaus.
Ihan kuin sähköisku ois' lävähtänyt kasvoissa.
Se lamaannutti ihan täysin siinä hetkessä.
Kipukohtaukset kestivät sekunneista 2-3:een, jopa 5 minuuttiin.
Söin särkylääkkeitä. Mikään ei auttanut.
Sitten sain varattua ajan lääkärille.
Olin ihan jo epätoivoinen. Se haittas' tosi paljon elämää.
Sitä ennen olin googlaillut netistä sanat 'särky poskessa'.
Sieltä tuli heti 'kolmoishermosärky'.
En ollut koskaan kuullutkaan, ennen kuin tuli omalle kohalle.
Lääkärissä ajattelin kertoa vaan oireet, ei mitään omia diagnooseja.
Oon kuullut, ettei lääkärit tykkää potilaan omista diagnooseista.
Hän kuunteli vähän aikaa ja sanoi: "Oireet suoraan kuin oppikirjasta."
Niin aloitettiin lääkitys.
Ensimmäinen lääke alkoi jo vähän auttaakin. Kuukauden päästä ilmeni,
että olin allerginen sille. Sain älyttömän allergisen reaktion.
Olin kuin ruttotautinen joka puolelta, jaloista ja vaikka mistä.
Säryt kumminkin vaivas' ja niihin auttaa vaan tietyt lääkkeet.
Oli vahva epäily, että tämä tuli -
sisäilman epäpuhtauksiin altistumisesta.
Oli pakko sitten etsiä toinen lääke.
Näissä lääkkeissä on hankalaa, että 3 päivän välein lisätään 1.
Samalla tavalla alas ajettaessa takasin päin.
Sitten vasta voi ottaa uutta lääkettä käyttöön.
Mulla oli ihan hirvittävät säryt.
Saatiin toinen lääke vaihettua, joka alkoi auttaa vähän ajan päästä.
Kun ne on keskushermostoon vaikuttavia lääkkeitä, -
niin se haittas' hirveesti keskittymistä.
Mun työssä pitää olla tosi tarkka.
Kun asiakkaalle kirjoitin sähkö- postia, niin tavut hyppeli.
Ajatus sanoi, miten pitää kirjoittaa, -
mutta teksti ei tullut semmoisena viestiin.
Se meni tosi pahaksi. Jos joku tietää, mitä kolmoishermosärky on, -
niin voi kuvitella ne kivut.
Se laukesi milloin mistäkin. Öisin, kun poski hipaisi tyynyliinaa.
Jopa siitäkin. Hampaitten pesusta, puhumisesta, syömisestä.
Sitten meillä oli helmikuussa -
- taisi olla Outokummun helluntai- seurakunnassa -
tämmöinen samanlainen Herätys- ohjelman tallennus.
Sielläkin oltiin ylistyksessä niin kuin täällä tänäänkin.
Mä olin kovasti rukoillut, että Herra armahda, ettei kivut iske.
Kesken laulujen se iski päälle ja piti keskeyttää hetkeksi tallennus.
Tilaisuuden lopussa, kun kaikki muut oli käyneet rukouspalvelussa,-
sinne minäkin menin. Se oli aika erikoinen tilanne.
Vesavaaran Pirkko rukoili ja oli tiimiä ympärillä.
Mä huusin kuin syötävä, niin paljon kuin ihmisestä ääntä voi lähteä.
Karjumista vai mitä kirkumista olikaan.
Jotenkin siinä tuntui siltä...
Tämän puolesta toki paljon rukoiltiin seurakunnassa ja muualla.
Mulle tuli semmonen olo ja ajatus, - Herra sen varmaan siinä ilmaisi -
että nyt lähti ne myrkyt elimistöstä sen huudon mukana.
Varsinainen hermosäryn parane- minen ei tapahtunut vielä kokonaan.
Sitä kesti vielä huhtikuun paikkeille.
Sitten jonain päivän huomasin, -
että tänään ei oo ollut niin montaa kipukohtausta.
Sairaus meni näet tosi pahaksi. Sanoin, että jos ei tämä muutu, -
pitää työ jättää. En pysty töissä käymään.
Ei saa yöllä nukuttua eikä pysty keskittymään töihin.
Helmikuun tilanne oli hyvin merkittävä. Koin siinä hetkessä...
Jos joku vielä oli paikalla, saattoi ihmetellä sitä tilannetta.
Ei meidän tarvii aina ite määritellä, miten pitää käyttäytyä, -
kun mun puolesta rukoillaan. Jos myrkkyjen lähtöön piti huutaa,-
niin voin huutaa toistekin, jos joku sairaus sitä vaatii.
Siinä mun mielestä lähti ne solumyrkyt pois elimistöstä.
Se on inhottava tunne, kun eihän niitä näe, -
mutta tietää, että siellä ne on. Vähänkin kun meni paikkaan, -
missä oli ilmaongelmien tuntua, niin reaktio oli heti sama.
Mutta sitten huhtikuussa pääsiäisen jälkeen...
Olin ajatellut, että elämäni pisin kiirastorstai varmaan oli, -
kun kauheimmat hermosäryt oli silloin päällä.
Sitten huomasin huhtikuun alkupuolella, -
että tänään ei oo ollut montaa kohtausta ja aika lyhyitä ja lieviä.
Voisko olla niin, että Jumala parantaa tään?
Siihen ei näet ollut mitään muuta mahollisuutta.
Huhtikuun puolessa välissä kysyin neurologilta, -
kuinka kauan pitää syödä lääkkeitä, jos ei ole särkyjä.
2 kuukautta piti olla täysin kivutonta.
Tänä vuonna sunnuntaina 13.6.2015 -
sain aloittaa lääkkeitten alasajon, kun taas piti asteittain vähentää.
Mulla ei ole sen jälkeen ollut niitä kolmoishermosärkyjä.
Olen siitä niin kiitollinen Jumalalle.
Sen tietää ja sydämessään siihen luottaa ja uskoo, -
että totta kai Herra parantaa. Ei Hän jätä parantamatta.
Silti me tarvitaan rukouksia toistemme puolesta.
Olen muulloinkin kokenut, kun Pirkko tai joku muu on rukoillut, -
miten Jumala on kohdannut juuri sen kautta, -
kun me rukoillaan toistemme puolesta. Hän tarvii meitä siihen.
Nyt saan ylistää Herraa ilman särkyä eikä tarvii miettiä, -
katkeeko ajatus kesken nuotin tai muuta.
Uskon, että on nyt kaikki homemyrkky ja muu pois -
ja säryt sen myötä. Kunnia Jumalalle! Aamen.
Marjut lähti vetämään hengellisiä kokouksia, koska Jumala pyysi.
Mitä tapahtui, kun rakennus, jossa kokoukset pidettiin, -
aiottiin purkaa?
Vuonna 2008 sain Jumalalta kutsun ja näyn.
Jumala kutsui minua pitämään hengellisiä tilaisuuksia Varkaudessa.
Ajattelin, miten se olisi mahollista? Apua!
Mitä Sä Jumala voit tällaista uskoa minulle?
Minä uskossa lähdin toteuttamaan sitä. Jumala johdattikin -
- en laskenut kustannuksia - Varkauden Päiviönsaaren koululle.
Siellä sain tehdä Jumalan armosta yli 7 vuotta hengellistä työtä.
Jumala antoi sinne puhujat, laulajat ja kaikki.
Täällä Varkaudessa on ollut tosi herätys.
Viime vuoden keväällä kuulin, että Päiviönsaaren koulu puretaan -
eikä koulua enää vuokrata. Olin tosi surullinen.
Ajattelin, tässäkö tää kaikki on? Tää loppui tähän.
Miten voi olla mahollista? Onko Jumala kutsunut mua tähän?
Ajattelin antaa Jumalalle asian. Mä en tee mitään.
Jos Jumala ei tätä ovea aukaise, niin se on suljettu.
Meni vuosia. Tänä vuonna touko- kuussa soi puhelin.
Arvatkaa, kuka oli puhelimessa. Paavo Järvinen.
Jumala oli hänelle puhunut, että Marjut saa pitää kokouksia -
niin paljon kuin jaksaa ja kykenee. Olin ihan äimä. Ei voi olla totta!
Miten se on mahollista? - Etkö usko, kun sinulle puhutaan?
Sanoin, etten oikein usko. Miten se on mahollista?
No, kun TV7 antaa minun järjestää nämä kokoukset.
Eikö tämä ole valtavan suuri Jumalan rukousvastaus, -
että minä tänä päivänä teidän edessänne saan olla?
Jumala vastaa rukouksiin. Jos Hän avaa, niin kukaan ei sulje.
Toivon, että jokainen, mistä seurakunnasta tahansa olet, -
tulet mukaan tähän työhön. Jumala tarvitsee työmiehiä elopellolle.
Se on aivan varma. Oltais' yhtenäisiä. Kristuksen rakkaus yhistäis'.
Eikä meillä olis' raja-aitoja, vaan toteutetaan se, -
minkä Jumala on meille antanut, työtehtävän.
Se kannattaa. Mikään muu ei kannata tänä päivänä.
Sitten luen loppuun tämmöisen rohkaisevan tekstin.
Näky on kuin tuli. Polte, joka valtaa ja laittaa liikkeelle.
Jokainen, joka antautuu näylle. Sen se vie eteenpäin kohti tehtävää.
Näyn avulla mahdottomatkin voivat muuttua mahdollisiksi, -
koska näyn antaja on itse Jumala.
Kun herätyssaarnaaja puhui helvetistä, Ilkka totesi, -
että ei hän sinne halua. Jääköön tavarat ja mukavuudet tänne, -
kunhan pääsee Jeesuksen kanssa taivaaseen.
15 vuotta sitten tulin uskoon Kokkolan kirkossa.
Sitä ennen kuitenkin lapsuudessa...
Äiti oli uskonnollinen -
ja oli lestadiolaistaustaisesta perheestä.
Kuitenkin piti Jumalan Sanaa yllä -
ja puhui Jumalasta -
ja Jumalaan turvaamisesta.
Isä vei poikakuoroon, jossa pikkupoikana laulelin.
Mulle oli kyllä hengelliset asiat tuttuja, kaikki iltarukoukset -
ja muut ja tää luterilainen puoli ihan kunnossa.
Sitten kuitenkin lauluhommat jäi 14-15-vuotiaana.
Sellaisiin poikaporukoihin ja kaveripiireihin menin, -
ettei siinä oikein kehannut poikakuorossa laulaa -
ja Jeesuksesta laulaa.
Sitten löysin vaimon ja mentiin naimisiin.
Elämä kyllä kulki ihan hyvin. Työpaikka löytyi.
Kaikin puolin oli... Ei ikinä ollut taloudellisesti mitään hätää.
Ja terveyttä on ollut. Lapset olleet kunnossa ja kaikki.
Mutta jotenkin joku lähetti silloin minut sinne Kokkolan kirkkoon.
Siellä oli Reino Valkama puhumassa ja herätyskokous, kuten nyt täällä.
Siellä lauloi silloin Viktor Klimenko.
Siellä teki ratkaisevia kysymyksiä -
tämä pastori ja evankelista Reino Valkama.
Hän puhui Jeesuksesta ja puhui kadotuksesta, -
mihin ihminen joutuu, jos ei tee maan päällä parannusta.
Hän toi sen hyvin selvästi julki.
Tänä päivänä ei sanaa helvetti enää kuulekaan.
Puhutaan kyllä kaikesta muusta mukavasta.
Kuitenkin Valkama teki hyvin selväksi silloin, -
että jos ei täällä ajassa tee parannusta, ota Jeesusta vastaan, -
niin Raamatun mukaan joutuu kadotukseen.
Ja minä en halunnut joutua sinne kadotukseen.
Mä jouvuin niin ahtaalle paikalle siinä, että sanoin: -
"Jeesus, tule mun sydämeeni." Tää Reino kysyi, -
haluaako joku ottaa Jeesuksen vastaan?
Mä sanoin vaan, että minä tahdon ottaa Jeesuksen vastaan.
Iteksein siinä sanoin hiljaa -
ja se oli ratkaiseva asia mun elämässä.
Siitä lähtien Jumala on alkanut pitää huolta sillä lailla, -
että on kaikissa ongelmissa saanut turvata Jumalaan.
Toivoni on ollut Jeesuksessa.
Voin sanoa, että ei tää elämä mitenkään muuttunut.
Tietysti vuosi meni ihan pilvien päällä hengellisiä lauluja laulaen.
Kyllä tämä elämä on kuitenkin täällä elettävä -
ja arjessa oltava mukana täysillä, ettei tämä sillä lailla muuttunut.
Vaikka Raamatussa sanotaan, että ihminen tulee pyhäksi, -
niin tuntuu, ettei tässä nyt miksikään pyhäksi tullut.
Mieluumminkin huomas' omat syntisyytensä ja vääryytensä.
Mutta se voima, minkä sain silloin -
ja se, kun sai synnit anteeks', se rauha, minkä Jeesus antoi, -
niin sitä mulla ei ollut. Ei sitä voi mistään saada.
Kyllä mulla oli silloin hyvät veneet ja talot ja kaikki, -
mikä ulkoisin puolin näyttää hyvältä, mutta sisällä oli tyhjyys.
Jeesus antoi tän tilalle rauhan ja toivon.
Mä tiesin, että mitä vaan täällä maailmassa tapahtuu, -
niin mä meen Jeesuksen luokse taivaaseen.
En välitä enää, jos tänne jotain ahneuksissaan on saanut koottuakin.
En mä välitä siitä. Ne jää tänne. Jääkööt tänne.
Pitäkööt köyhät niistä huolen.
Mä meen Jeesuksen luokse taivaaseen.
Jumala on antanutkin tämmösen olotilan, -
että tota niin...
että on valtava olo siinä mielessä, että vaikka tästä hetkestä lähtis', -
niin pääsee sinne Jeesuksen luokse. En odota enää elämältä mitään.
Että musta tulis' jotain tai sillai.
Mieluummin valitsen taivaan kuin tämän elämän, jos on mahdollista.
Kuitenkin täällä on elettävä. Ja mitä tulee vanhuuteen, -
kai tässä kuolee.
Kiitos, Ilkka!
Kuten huomasit, todistuksissa on merkillinen voima.
Ne osoittavat, minkälainen Jumala meillä on.
Lähde tukemaan tätä ohjelmaa. Ruudussa on tarvittavat tiedot.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare