Nämä ovat maamme todistukset. Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Seikkailunhalu ja tanssi vei Leenan Englantiin, Italiaan, Egyptiin -
ja vaikka mihin. Lopuksi kuitenkin Jeesus vei hänet takaisin kotiin.
Mulla on tässä kädessä Eeva-lehti -
vuodelta 1976.
Tässä on hyvin mielenkiintoinen kertomus tai juttu, minkä huomasin.
Tässä lukee: Kun napatanssijatar löysi Jeesuksen.
Ootko sää tässä? - Kyllä. Ensimmäinen suomalainen sellainen.
Sää oot tullut uskoon silloin... Milloin?
Vuonna -71, voin sanoa. Silloin allekirjoitin syntisen rukouksen.
Siitä se lähti liikkeelle. - Sulla on ollut hyvin värikäs elämä.
Missä olet syntynyt? Ähtärissäkö? - Ähtärissä.
Ahaa, ja olet kirjan kirjoittanut Kauas maailmaan. - Niin.
Minne sä lähdit Ähtäristä? - Helsinkiin.
Ja mitä teit siellä? - Olin ollut jo täällä osuuskaupassa töissä.
Näin, että on lihakaupassa paikka avoinna. Hain sitä ja pääsin.
Isäni oli sotavammainen ja minä olin tavallaan sen uhri.
Hänellä oli sirpaleita päässä. Hän oli hermostunut lapset ympärillä -
ja äiti sairaalassa. Hän ajoi mut kiroten kotoa.
Joo. Lähdit sitten Helsingistä jossain vaiheessa ulkomaille?
Joo. Olin työssä ravintolassa kukkia myymässä.
Klo 23 loppui työt.
Raitiovaunulippu maksoi tuplasti. Rahat ois mennyt siihen.
Kävelin kotiin Puistokadulle Sillankorvasta.
Joku sanoi: "Annas rööki." En tupakoi ja jatkoin matkaa.
En tiennyt, että hän lähti seuraamaan, tuntematon.
Kun pistin avainta porttikongin oveen, hän hyökkäs' takaa.
Hän työnsi mut sisään, kurkkuun kiinni ja kuristi.
Siinä alkoi jo enemmän henki salpaantua.
Tuli mieleen äidin Jumala. Armahda tuota ihmistä!
Tuo ei tiedä, mitä tekee.
Samassa heltisi ote ja sain huudettua apua pahalla äänelläni.
Sitten heräsin pökerryksissä siitä. Kuulin oven paukahtavan.
Hän poistui, pelkäsi tietenkin jonkun kuulleen.
Kun siitä selvisin, maassa oli hänen henkilöllisyyskorttinsa.
Sen kanssa ensin tädin luo. Hän kauhistui, silmät mustana -
ja kurkussa raapiumia, mutta poliisilaitokselle.
Hän löytyi veneen alta viikon päästä. Oli pari oikeusjuttua.
Ei laitettu telkien taakse, kun hän oli vaan tämmöinen reppana.
Lehdessä luki, että suomalaisia tyttöjä on Algotsilla Ruotsissa.
Passia ei tarvita. Alaikäisenä en pyydä isältä nimeä paperiin.
Paluupostissa tuli tieto, että töitä on. Tervetuloa. Lähdin sinne.
No, missäs vaiheessa alkoi tämä napatanssijatarhomma?
Oli vaihe, että halusin takaisin Suomeen. Enää mua ei pelota.
Olin jo ostanut lipun laivaan, niin tuli tieto Lontooseen pääsystä.
Totta kai sinne. Suomessa ei ollut työtä eikä asuntoa.
Sinne lähdin. Se oli opettajaopisto ja sisäoppilaitos.
Siellä taloustöihin. Kuitenkin ajattelin, ettei se ole hääppöstä.
Siel' oli muitakin suomalaisia. Merimieskirkolta sain tietää, -
että on hyvä paikka sairaalassa, Middlesex Hospital.
Sinne sitten ja siellä sain siivota -
hoitajien asuntoja. Sitten menin muotihuoneeseen töihin, -
juutalaiseen Frank Usheriin.
Palkka oli pieni, koska mulla ei ollut työlupaa.
Näin nälkää 3 kuukautta. Litra maitoa viikoksi -
ja Cornflakes-paketti.
Sitä jaoin joka päivälle, että oli jotain suuhunpantavaa.
Tosiaan laihduin ja nälkää näin.
Sairaalassa töissä oleva suomalai- nen ystävätär poikkesi Brysselissä.
Sisar miehineen omisti siellä ravintolan ja siellä oli tanssiryhmä.
Nyt he lähtevät lomalle. Etkö läh- tisi heidän mukaansa sen jälkeen?
Hän sinnitteli Merimieskirkolla, ettei hän kyllä lähde.
Sanoin, että eikö ne huolisi minua? Ne ilman muuta testas' mut.
Siitä sitten Brysseliin harjoituksiin.
3 kuukautta Brysselissä ja esiinnyimmekin siellä.
Sen jälkeen Italiaan. Kaikki teatterit käytiin läpi talven aikana.
Jotkut oli yhden illan keikkoja. Isommissa kaupungeissa viikko.
Taas palattiin takaisin tanssiryhmän kanssa.
Sitten he lähtivät taas lomalle. Sen jälkeen Kairoon Egyptiin.
Totta kai mä lähden sinne kanssa! Sitten Egyptiin Kairoon.
Siellä näin napatanssin. Tuon mä haluan oppia!
En opi enää balettia tässä iässä, mutta tuon haluan oppia.
Sitten Beirutiin tunteja ottamaan.
No, minkälaista se oli. Yksin menit tänne? - Oli siellä muitakin.
Akrobaatit ym. En mä yksin siellä esiintynyt.
Siellä noin 3 kuukautta ja sitten Irakiin Bagdadiin.
Millaista Irakissa oli? Bagdadissa paukkuu, lukee tässä.
Ravintolan omistajalla oli vihamiehiä tai kadehtijoita.
Mun piti olla siellä 1/2 vuotta muistaakseni, mutta se lyheni.
Kerran tulin juuri töissä pukuhuoneesta, -
niin yks' tyttö veti mut äkkiä pöydän alle.
Siellä paukkui klo 24 illalla. Sen jälkeen ei saanut tarjota viinaa.
12 sotilasta oli tullut pöytään ja vaatineet pullon whiskyä.
Ei voi, ei voi. Sehän on kielletty. Siitä alkoi ammuskelu.
Joku oli rahasta kertonut sen johtajalle. Hän oli tiennyt paeta.
Hovimestari sai vissiin yhden bulletin käteensä.
Siellä suhisivat vaan bulletit pitkin.
Me pöydän alla kyyristeltiin ja ne osui vaan palmuihin.
Kun ammukset loppuivat, jokaisella oli takana haulikko.
Minuakin haulikko selässä työn- nettiin taksiin. Työ loppui siihen.
Joo, sitten sä kerrot tässä Ammanin tapahtumista.
Hotelli-ravintolan johtaja piti itsestään selvänä, -
että sitten myös yksityiskäyttöön.. - Olin vasta saapunut -
ja huoneessa asettelin iltaa varten, niin oveen koputettiin.
Kysyin, kuka siellä? - Minä täällä. - En tunne ketään minää.
En uskaltanut mennä enää oven ulkopuolelle.
Soitin reseptioniin ja kysyin, voinko saada ruokaa.
Ne toivat ruokaa, kanaako se oli? Söin sitä -
ja alkoivat sisukset ihan polttaa. Äkkiä soitin perään: -
"Äkkiä lääkäri tänne!" Lääkäri tuli ja tutki ja sanoi: -
"Onko sulla täällä vihamiehiä? Selvästi myrkkyä on ruoassa."
Miksi ne myrkkyä laittoivat? - Varmaan kun huomasi, ettei saa minua.
En tiedä, mutta hän oli lähtenyt kauemmas. Ei ollut todisteita, -
että hän olisi sitä myrkkyä laittanut. Hän koki, -
että kaikki naiset ovat hänen käytössään. Näin olettaisin.
Sitten ei voinut kuukauteen minne- kään mennä, kun ei ollut viisumia.
Tulin Suomeen sitten kuukaudeksi käymään, -
mutta en silloin viel' uskonasioihin, vaikka juuri nyt osuivat -
ne äidin monet kirjeet eri osoitteilla, joissa kertoi, -
että Jeesus rakastaa sinua. Hän rukoilee ja Jeesus auttaa.
Joka kirjeessä oli niin, mutta en silti, kun ei ollut tämä auennut.
Oon tavallaan ollut uskonnollinen. En kironnut.
Ihmettelin muita. Lapsesta asti en ole ikinä kironnut. - Joo.
Monessako maassa oot käynyt? - 25 maassa asunut ja elänyt.
Ja tanssinut siellä. - Niin, kyllä. Paitsi Ruotsissa ja Englannissa.
Niissä en tanssinut, mutta kaikissa muissa tanssin.
Mites se sun uskoontulo sitten tapahtui?
Kasvoin ja juurruin siellä Kristillisessä kansankorkeakoulussa.
Sitten ihmeellisesti Herra johdatti.
Halusin nyt jatkaa sitä kouluakin - tai ensin työpaikka piti löytää.
Nekin löytyivät ihan kummasti näin.
Yks' opiskelijatyttö - en muista missä hänet tapasin - sanoi: -
"Kuule, Herttoniemessä on rukous- piiri. Lähde sinne."
Eläkeläisopettaja. 20 neliön yksiö, pöytä keskellä.
Meitä ympärillä niin paljon kuin mahtui.
Rukoiltiin ja luettiin. Siinä sai kasvaa taivastiellä uskoon.
Enemmän ja enemmän. Aina joku antoi sopivan kirjan.
Kun täältä sydämestä tuli jotain, jota en ymmärtänyt, -
niin heti joku ojensi kirjan. Sitten pyrin iltakouluun.
Eikö tullut ikinä mieleen, että pitäisi lähteä takaisin napatanssiin?
Ei ikinä, ei! - Se oli kerralla muutos.
Kiitos, Leena!
Joskus on mahdotonta tietää, mistä hankalat oireet johtuvat.
Silloin voimme luottaa siihen, että Jumala tietää oireilun syyt -
ja sen, miten voimme parantua.
Tämä minun todistuspyyntö tuli tässä pikkusen ennemmin -
kuin tämä kirkkohetki alkoi.
Juttelin Vesavaaran Pirkon kanssa tuolla sakastissa.
Kerroin, kun Pirkko oli täällä reilu vuosi sitten muistaakseni.
Hän jakoi näitä rukousliinoja.
Pirkko niistä itse kertoo sitten enemmän.
Halusin ottaa tämmöisen liinan omalle pojalleni.
Hänellä oli vauvasta asti todettu hermovamma kädessä.
Sitä eivät oikein lääkäritkään osanneet selittää.
Vauvasta asti on tutkittu, mikä sen on aiheuttanut.
Onko se syntymästä lähtien vai onko synnytyksessä tapahtunut jotain?
Joka tapauksessa pieni poikani kärsi siitä.
Ihmeellistä oli, että se oli 3-4 kertaa vuodessa ja aina öisin.
Se kipu kesti kädessä 1/2 tunnista koko yöhön.
Siis siltä väliltä. Ne alkoivat 1/2-1 tunnin kipukohtauksista.
Ensiksi ei toki tiedetty, mistä se johtuu.
Hän puristi sitä kättään vaan hyvin kovasti nyrkkiin.
Kun ensimmäisen kerran kohtaus tuli 1/2-vuotiaana, -
niin kylpyvedessä sain sen käden auki.
Silloin jo Miika-poikaa tutkittiin Seinäjoen keskussairaalassa, -
mutta mistään ei löytynyt mitään. Vuodet kuluivat.
Ei ollut kipuja enkä kiinnittänyt käden toimintaan mitään huomiota, -
mutta noin 4-vuotiaana alkoivat kivut uudelleen herätä käteen.
Todellakin ne tulivat aina öisin. Miika ei osannut selittää, -
miltä kipu tuntuu, mutta se hyppi tasajalkaa käsi nyrkissä ja huusi.
Siihen eivät auttaneet kipulääkkeet eikä mikään muukaan.
Yritit hieroa. Et tiennyt, oliko se pahasta tai lisäsi kipua.
Miika ei osannut sitä kertoa. Kipu oli vain niin sietämätön.
Kättä alettiin sitten uudelleen tutkia.
Seinäjoelta saatiin määräys Tampereelle.
Sitä tutkittiin 2 vuotta Tampereella.
On otettu päästä magneettikuvat ja sähköradat ja kaikki mahdollinen.
Viimein lääkäri myönsi, ettei äidillä ole päässä mitään -
eikä pojallakaan, vaan kädestä vika löytyy.
Se oli niin ihmeellistä, kun se tuli niin harvoin ja aina öisin.
Siihen ei löytynyt mitään selitystä.
Viimein lääkärit totesivat, että siinä on hermovamma.
Asialle tuli ainoaksi ratkaisuksi leikkaus.
Leikkauksen piti olla vuosi sitten toukokuussa suurin piirtein.
Itelle tuli semmoinen kutina, kun olin Pirkon kokouksessa täällä -
ja otin pojalle tämän rukousliinan.
Miika nukkui koko kevään rukous- liina kädessä. Se halusi ite niin,-
että Jeesus parantaisi eikä sitä tarvitsisi leikata.
Leikkausaika kerran jo peruttiin.
Tämä lääkäri tuli konsultointi- käynnille Seinäjoelle.
Mentiin viime kesänä Seinäjoelle pojan kanssa.
Lääkäri katsoi sitä kättä ja teki siihen semmoisia hermopiikkejä.
Kokeili niitä käteen. Lääkärin ilme oli vähän sen näköinen, -
että mites tämä käsi nyt toimiikin näin hienosti.
Viimein joutui toteamaan siinä hetkessä, että käsihän on elpynyt.
Mua vähän rupesi naurattamaan. Mä tiesin, että se on elpynyt.
Miika itsekin vakuutteli siinä, että käsi ei ole enää ollut -
samalla tavalla niin kipeä, oikeastaan ei lainkaan.
Kipukohtauksia ei ole ollut varmaan noin 1 1/2 vuoteen.
Rohkaisen teitä.
Jos haluatte ottaa rukousliinan läheiselle, itselle tai jollekin, -
niin itse ainakin joudun sanomaan, että Herra voi, Herra parantaa.
Hän on parantanut meidän Miikan -
ja Miikan kättä ei tarvitse koskaan enää operoida. Haluan uskoa siihen.
Kiitetään siitä Herraa, ollaan iloisia ja ylistetään.
Toivotaan, että Herra koskettaa myös teitä ennemmin tai myöhemmin.
Herralla on oma aikansa.
Siunausta teille jokaiselle!
Lääkärit ovat moneen kertaan sanoneet Eerolle, -
että hän on onnekas kuin Hannu Hanhi.
Eero on joutunut korjaamaan heitä: "Ei se onnesta johdu."
No niin, Jumalan armoa ja rauhaa kaikille!
Aloitetaan näin vanhanaikaisesti, kun mä tykkään olla vanhanaikainen.
Tossa rukoilin: "Jumala, anna joku Sana."
Tässä tuli tämmöinen Roomalaiskirje 1:4.
Sanoohan Raamattu: ihminen, joka turvautuu Jumalaan, löytää elämän.
Ei sen enempää. Niin kuin Hilja Aaltonen sanoi: -
"Älkää niitä matkakertomuksia kertoko. Kertokaa Jeesuksesta."
Kerron lyhyesti siitä, mitä tänä päivänä mulle kuuluu.
Oon saanut olla uskossa kumminkin kohta 10 vuotta, -
mutta uuvutin itseni tuolla vankilamaailmassa -
tehdessäni siellä työtä. Todennäköisesti Jumala pysäytti -
ja uudisti minun sydämen. "On armo suuri ihmeinen, se muutti sydämen."
3 vai 4 lähtöä tässä on saanut olla siinä, -
että milloin on elämäni ollut sammumassa.
Lääkärit on sanoneet monta kertaa, että te olette Hannu Hanhi.
- Ei, mä olen uskovainen mies, uskossa Jeesukseen Kristukseen.
Vielä ei ole minun aika lähteä. Jos lähden, riemuitsen siitä.
2 vuotta melkein kamppailin tässä siitä, -
laitetaanko uusi sydämentahdistin tai mitä tehdään.
Ei ole mitään toivoa siinä. Tämä on menetetty peli.
Viimeisen kierroksen kävin noin 3 viikkoa taaksepäin.
Tuolla Kuopion sairaalassa makasin. Ne menivät ranteesta läpi -
ja olivat aivan ihmeissään siellä ja sanoivat: -
"Suonet ja sydän ovat kunnossa."
Sydämen pitäisi olla siinä kunnossa, ettemme ymmärrä, -
miten sulla on oma rytmi päällä.
Kysyin siltä huippukirurgilta: -
"Voisko tätä sanoa rukous- vastaukseksi Jumalan maailmasta?"
Lääkäri oli aivan hiljaa ja sanoi: "Tämä on juuri sitä."
Siinä joutuu lääkärismieskin myöntämään sen, -
että Jumala voi tehdä jokaisen elämässä...
Sitä olen kysellyt monta kertaa Jumalan edessä: -
"Sinä annoit uuden alun mulle. -
Annoit uuden tuulen nähdä asioita toisella tavalla."
Monta kertaa näitä latuja hiihtäessämme, -
kun lähdemme hiihtämään, voimme luulla sitä suoraksi.
Kun katsomme taakse, se menee kyllä niin vinoon.
Jeesus on ainoa, joka voi johdattaa uudelle ladulle, uudelle tielle.
Niin on minunkin elämässä saanut monta kertaa tehdä.
Monta kertaa pestä minunkin pyykkini sovintoverellä, -
mikä on saanut koskettaa minunkin elämää ja sisintäni.
Monta kertaa sanotaan, että pohjalainen ei polvilleen mee.
Jumalan edessä me saadaan kaikki polvistua.
Minä oon saanut useasti vaimon kanssa aamut aloittaa rukouksin.
Monet kerrat vaimokin on sanonut, ettei halua minun poistuvan.
Kirkkauteen menen, jos täältä lähden.
Tiedän tänä päivänä entisenä rikollisena, jengiläisenä sen, -
mihin olen menossa. Se on Jeesuksen luokse.
Mutta todennäköisesti sydämeni on parannettu sitä varten, -
että varmasti saan nähdä Jeesuksen tulevan valtavalla voimalla -
ja laskeutuvan taivaasta hakemaan omiaan pois.
Työtä on paljon ja uskon, että minunkin panokseni on siinä, -
että saan mennä kaduille, kujille ja aitovierille, -
missä nytkin teen työtäni, vankila- maailmassa. Sieltä tuulee.
Niin kuin pojat sanoi: "Laita se paita päälle!" Se on tämä.
Minä haluan mainostaa sitä. Aamen.
Rukoillessa Annelille sanottiin, että hän lähtee matkalle.
Kyseessä ei ollut Tukholman eikä Tallinnan matka. No, minne sitten?
Jumalan rauhaa teille kaikille!
Mä olen Wilenin Anneli Mikkelistä -
ja haluan kertoa teille muutamia suuria Jumalan ihmeitä.
Muutama vuosi sitten oli Pirkon kokous.
Menin sitten esille ja Pirkko rukoili mun puolesta.
Siinä tuli monenlaista, mutta lopussa hän sanoi: -
"Anneli, olet lähdössä matkalle." Sanoin varmaan meneväni Ruotsiin.
Tallinnassakin käyn. Pirkko sanoi: "Ei, kauemmaksi."
Ajattelin, että ok. Matka tiedossa.
Meni kesä. Syksyllä sanoin Herralle, -
että matkakin ois tiedossa, mutta ei oo matkarahaa.
Mä olen semmoinen kirpputoripitäjä.
Ihan mulla on jatkuva pöytä. Siellä tutustuin erääseen Lea-ystävään.
Häneltä oli puoli vuotta aiemmin kuollut mies.
Siinä kun ollaan muutamia päiviä oltu, niin yks kaks hän sanoo: -
"Anneli, haluatko lähteä matkalle? Lähdetkö Kanarian saarille mukaan?"
Hän halusi maksaa matkani. Ja tottahan minä!
Kun Herralta oli tullut tuo sana matkalle lähdöstä, niin ilomielin.
Jopa siellä matkalla kerroin tämän. Hän ei ole uskossa, -
mutta sain kyllä rukoilla matkalla paljon hänen puolestaan.
Loppujen lopuksi se matka poiki vielä toisenkin matkan.
Hän oli tammikuussa lähdössä Haapsaloon terveyskylpylään.
Sitten hän ei päässytkään lähtemään.
Hän ehdotti, että menisin hänen puolestaan.
Hän sanoi, että hänen siskonsa lähtee mukaan. Hänet tunsinkin.
Siinä tuli siis tuplamatkat.
Jumala kuulee niin monia meidän rukouksia ja tietää meidän tarpeet.
Oon ollut 7 vuotta äidin omaishoitajana.
Olin käymässä Viipurissa ja siellä mulle sattui niin, -
että kompastuin rappusissa ja oikea ranne murtui.
Harmittelin kovin, että mites nyt käy.
Tiskiä tullee enkä pysty tiskaamaan.
Parin päivän päästä oli suuren Tokmannin avajaiset täällä.
Siellä oli arpalipuke ja arpavoittona astianpesukone.
No, minähän täytin. Kävijöitä oli tuhansia.
Kahden päivän päästä soittavat, -
että olette voittanut astianpesu- koneen. Näin kiittelin Herraa.
Vähän ekana epäröin, että vasta oli leikattu selkä -
ja nyt meni rannekin, että missä mennään.
Mutta se jotenkin vahvisti mua, että kyllä Jumala pitää huolen.
Ois tietysti voinut olla katkeamattakin, -
mutta tavallaan antoi myös levon itselle, kun olen vähän touhuaja.
Paljon on Jumala tehnyt suuria ihmeitä, -
uskon teidän jokaisen kohdalla. Kiitetään Herraa -
ja annetaan Hänelle kunnia!
Kuten huomasit, todistuksissa on merkillinen voima.
Ne osoittavat, minkälainen Jumala meillä on.
Lähde tukemaan tätä ohjelmaa. Ruudussa on tarvittavat tiedot.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare