Nämä ovat maamme todistuksia.
Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Arvo on tuonut sekä suuria että pieniä rukouksia Jumalan eteen.
Ja aina on Jumala vastannut armollisesti.
Tällaista todistusta on ilo kuulla.
Olen ollut pikkupojasta asti uskossa.
En pysty sanomaan hetkeä, jolloin olisin uskoon tullut.
On varmaan tullut isovanhempien rukouksista -
ja lapsuuden iltarukouksista.
Muistan, että kouluaikana, ekaluokalla minun suurin sankarini oli Pietari.
Se, että Pietari kielsi kolme kertaa Jeesuksen, oli minulle pettymys.
Se on antanut lohtua omassa elämässä. Ei tarvitse täydellinen olla.
Elämä vei monella tavalla aikuisuudessa.
Olin kovastikin jo aikamies ja olin vapaapäivällä.
Kaksi tyttöä kylältä oli liftaamassa Tarvaalaan päin -
ja kuljetin heidät kotiinsa. He olivat pikkuisen alle 18-vuotiaita, -
joten ei siinä paljon keskusteltu. Kun he lähtivät autosta, -
ajattelin, että toinen tytöistä oli kaunein, mitä olen nähnyt.
Rukoilin: "Herra, anna tuo tyttö minulle vaimoksi, -
kun hän on oikeasti aikuinen." Ja unohdin asian saman tien.
En ajatellut sitä oikeastaan ikinä enää. Eikä nähtykään varmaan vuosikausiin.
Elämässä oli paljon kaikkea, oli työtä, vaativa työ -
ja tosi paljon harrastuksia. Oli soittotouhua ja maanpuolustustyötä.
Elämä oli ihan täynnä ja mielekästä, -
mutta jotenkin alkoi kaihertaa, että kyllä vaimokin pitäisi olla.
Aloin rukoilemaan: "Herra, anna minulle uskovainen vaimo.
Ei minun elämääni vaimoa mahdu, mutta sinä pystyt sen järjestämään."
Aika monta vuotta sitä rukoilin ja niin kävi, että siihen tyttöön, -
jota olin aikoinaan rukoillut Herralta puolisoksi, törmäsin.
Hyvin äkkiä menimme naimisiinkin.
No, meillä oli oikein hyvä avioliitto.
Kaksi poikaa oli valmiina, ja oikein mukavia poikia, -
mutta kun minulla ei ollut omaa biologista lasta, -
aloin toivoa, että olisi oma lapsi, -
vaikka pojat sinänsä olisivatkin ihan hyvin riittäneet. Aloin sitä rukoilla, -
sen kummemmin siitä vaimollekaan puhumatta.
Kerran olimme Pirkon tilaisuudessa. Olisikohan se ollut Uuraisilla.
Pirkko sanoi yhtäkkiä: "Täällä on joku, joka rukoilee itselleen lasta.
En tiedä, kuka se on, mutta pyyntösi on Taivaassa kuultu."
Minä otin sen itselleni heti, saman tien.
Aikaa meni ja taidettiin olla täällä Tiian kanssa Pirkon tilaisuudessa.
Olimme tässä edessä rukoiltavana ja yhtäkkiä Pirkko sanoi: -
"Teille tulee tyttövauva, teidän perheeseenne."
Tiialle se oli aikamoinen yllätys. Minä en yllättynyt yhtään.
Taas oli elämä täynnä. Kummallakin oli vaativa työ, -
ja minun työpaikkani oli aika kaukana.
Että mihin tähän lapsen sovitat?
Jumala järjesti niin, että Tiia sai eri työpaikan.
Ei ollut niin sidoksissa siihen.
Yllättäen tuli vaimolle vauvakuume.
Sanoin, ettei tuota kuumetta kannata kauan sairastaa.
Ja niin Jumala lähetti meille tuollaisen pienen tytön.
Olen aina ollut tosi kova rukoilemaan.
Rukoilen pieniä asioita ja, niin kuin näkyy, aika isojakin.
Jossakin vaiheessa alkoi varsinkin Tiialla väsymys painamaan.
Dina valvoi tosi paljon öitä ja minä olin Jyväskylässä töissä.
Minusta ei kauheasti ollut apua. Tuntui, että jaksaminen loppuu.
Menimme polvillemme ja rukoilimme: "Auta nyt. Jaksaminen loppuu."
Seuraavana yönä Dina nukkui 8 tuntia ja siitä lähtien on nukkunut 8 tuntia.
Kiitos Herralle.
Kiitos Arvo.
Virpi lähti etsimään hyvää Jumalaa, mutta väärä henkivalta tuli väliin -
ja pääsi ohjaamaan Virpiä väärälle ja mutkikkaalle tielle.
Olen uskovaisen kodin kasvatti Kokkolasta.
Menetin nuorena lapsuususkoni -
ja jouduin aika vaikeisiin tilanteisiin elämässäni.
Olin todella rääkkääntynyt, -
ja tiettyjen vaiheiden jälkeen, kun Kokkolassa oli herätystä, -
tulin baptistiseurakuntaan ja siellä jättäydyin.
Mutta se usko oli todella lakihenkistä.
En tuntenut rakkaudellista Jumalaa, vaan käskyjen ja uhkausten Jumalan.
Siitä eteenpäin yritin täyttää näitä lakeja ja käskyjä -
ja uuvuin taakkojeni alla.
Olin innokas evankelioimaan, luin yökaudet Raamattua.
Jotkut pitivät minua hengellisenäkin.
Mutta olin todella rääkkääntynyt sisimmässäni, ja todella tyhjä.
Kerran, kun oli uskonystäviä, kävin erään naisen luona -
ja rukoilimme. Hän sai profetian: -
"Olet Jumalan valittu ase. Jumala tulee käyttämään sinua paljon."
Olin aivan innoissani siitä, koska olin niin tyhjä.
Se antoi jotain merkitystä elämääni.
Kerran kotona, kun olin taas todella väsyneen ja tyhjän oloinen, -
menin rukoukseen.
Sitten alkoi tapahtua, mutta ne kaikki eivät olleet Jumalasta.
Luen yhden raamatunkohdan.
2. Korinttolaiskirje 11:3: -
"Mutta minä pelkään, että niinkuin käärme kavaluudellaan petti Eevan, -
niin teidän mielenne ehkä turmeltuu pois vilpittömyydestä ja puhtaudesta, -
joka teissä on Kristusta kohtaan. Sillä jos joku tulee -
ja saarnaa jotakin toista Jeesusta kuin sitä, jota me olemme saarnanneet, -
tai jos te saatte toisen hengen, kuin minkä olette saaneet, -
tai toisen evankeliumin, kuin minkä olette vastaanottaneet, -
niin sen te hyvin kärsitte." Minä sain sen toisen hengen.
Eli aloin kuunnella rukouksessa henkivaltoja -
ja luulin, että se on Jumala.
Henkivallat puhuivat minulle silmiä räpyttelemällä.
Kyselin niiltä kaikkea. Yksi räpytys=kyllä, Kaksi=ei.
Sain ajatuksia. Henkivalta käski ottaa paperia ja kynän.
Hän antoi viestejä liikuttamalla kättä ja kynää.
Tuli Raamattua paljon, mutta pikkuhiljaa huomasin, -
että henki on outo, ei ole turvallinen ja rakkaudellinen.
Alkoi tulla sellaisia piirteitä, jotka olivat kaukana kristillisyydestä.
Lopulta raivosin henkivallalle ja huusin: "Kuka oikeasti olet?"
Se kirjoitti paperille: "Saatana."
Silloin oli peli selvä. Olin sen jälkeen luopiona, -
koska olin todella pettynyt kaikkeen.
Kuitenkin aloin tuntea, että Jumala kutsuu minua.
Hän kutsui minua todella voimakkaasti.
Tällä kertaa sain kokea rakkaudellisen Jumalan, -
ihanan Jeesuksen, joka otti minut vastaan helluntaiseurakunnassa.
Uskonelämä lähti käyntiin ihanalla tavalla, -
mutta tunsin, että jotain oli pielessä.
Olin heikko uskonelämässä ja lankeilin.
Sehän kuuluu joskus asiaan.
"Seitsemästi vanhurskas lankeaa ja nousee jälleen."
Mutta minun elämäni oli välillä toivotonta.
Pelastusvarmuus heittelehti ylös ja alas.
Välillä oli toivoton olo ja selittelin, että ne ovat hengellisiä taisteluita.
En halunnut ajatella automaattikirjoitusta tai henkivaltoja,
koska minulla ei ollut ketään, kenelle puhua näistä.
Olin yksin näiden asioiden kanssa.
Joskus yksinollessani henkivallat hyökkäsivät kimppuuni.
Jouduin elämään hirvittäviä aikoja eikä ollut ketään, jolle puhua.
Joskus menin alttarille sielunhoitajan luo rukoiltavaksi.
Kun kyselin näistä asioista, hän sanoi: "Kysele Jumalalta."
Olin taas yksin. En pystynyt kertomaan ystävilleni, -
koska pelkäsin, että he pelkäävät minua, -
ja niinhän siinä joskus kävi, kun raotin näitä asioita.
Veljeni, joka on nuorisotyöntekijänä Ylivieskassa, alkoi pikkuhiljaa...
Tai Jumala käytti häntä ja hän alkoi puhua minulle näistä asioista: -
"Kyllä uskovassakin voi olla.
Kaikki ei vapaudu, simsalabim, noin vaan.
Joskus häiriöt johtuvat siitä."
Hänellekään en uskaltanut kertoa, -
mutta sen jälkeen aloin etsiä apua.
Löysin Pirkon, soitin hänelle ja sovimme, -
että Alavudella rukoilemme ja juttelemme näistä asioista.
Siellä, kun Pirkon kanssa istuimme ja kun hän alkoi puhua henkivalloille, -
minusta tuntui silloin, -
että hän oli ensimmäinen ihminen, joka uskoi ja ymmärsi minua.
Sain avun, koska hän on Jumalan armoittama henkilö.
Hän pystyi ajamaan sillä auktoriteetilla -
ja Jeesuksen antamalla käskyvallalla henkivallat ulos.
Tunsin, että olisin halunnut kuristaa Pirkkoa, mutta se estettiin.
Olin kuin jäädytetty siihen penkkiin.
Koko ajan sain vapautua. Se vapautuminen oli niin mahtavaa.
Tunsin muuten rukousjonossa, että itseänikin kuristettiin.
Aivan kuin olisi ollut tölkki kurkussa.
Kun istuin Pirkon viereen, se hävisi.
Sen session jälkeen oli aluksi tyhjä olo -
mutta myös kiitollinen olo. Minulla oli vielä pelko.
Mitä enemmän tästä on mennyt aikaa, sitä enemmän tulee kiitollisuutta.
Ja riemu vapautumisesta, kun ei tarvitse kärsiä enää vanhoista asioista.
Ei tarvitse kärsiä toivottomuuden tunteesta -
eikä vihasta, mikä välillä tuli.
En tiedä, ymmärtääkö kukaan, joka ei ole samaa kokenut, -
mutta hirvittävän raskas möykky tuli yllättäen minuun ja väsähdin.
Se on asia, mitä ei enää ole.
Fyysistä väsymystä voi olla, mutta se on normaalia.
Olen todella kiitollinen Pirkosta, -
ja todella kiitollinen Jeesukselle tästä päivästä.
Minun eheytymisprosessini on päässyt alkamaan. Aamen.
Miten eroavat työt avaruusvirasto NASA:ssa ja työt kirkon siivoojana?
Tämä voi kuulostaa vitsiltä, mutta Einoa tämä oivallus auttoi.
Minulla oli ahdistus monta vuotta sitten.
Ahdistuksia on ollut monia ja kaikista Herra on auttanut.
Tämä oli sellainen, että minulle tuli burnout.
Kun tämä tuli, minä kirjoitin päiväkirjaani, -
minä kun pidän päiväkirjaa: -
"Nyt ovat paimenen työt lopullisesti päättyneet."
Se lukee edelleen siellä kirjassa.
Olin masentunut. "Miten tässä voi näin käydä?"
"Kutsuit, Herra, minut työhön ja nyt se loppui tällä tavalla."
Sitten ajattelin: "Seurakunnasta en jää koskaan pois."
Jumala johdatti meidät Arjan kanssa Kangasniemelle talonmiehen tehtäviin.
Siivosimme rukoushuonetta siellä ja asuimmekin siellä.
Taas meillä oli risti, niin kuin tuossakin on.
Sielläkin oli risti ja ristin takana asuimme.
Erään kerran olimme siivoamassa ja tuntui, että voi hyvä ihme.
Oli ahdistus ja ahdisti sydäntä kovasti.
Minä huusin Herraa sydämessäni.
En pitänyt kovaa meteliä mutta olin ahdistunut.
Sitten menin asunnon puolelle.
Istahdin kiikkutuoliin ja päätin avata radion.
Aukaisin radion. Radio Dei oli päällä.
Heti paikalla siellä alkoi Juha Ketola puhua.
Hän puhui suunnilleen näin. En muista tarkasti sanoja, -
mutta sanomaa en unohda ikinä.
Hän alkoi puhua NASA:n avaruuskeskuksesta Amerikassa.
Että siellä työntekijät ovat niin motivoituneita, -
että ympäri Amerikkaa käydään tutkimassa, mistä johtuu, -
että he ovat motivoituneita ja hyväntuulisia ja menestyviä.
Erään kerran sinne tuli delegaatio ja he kysyivät: -
"Miksi olet täällä? Mistä tuo motiivi?
Miksi olet täällä?" Kaikilta kysyttiin.
Siellä oli siivooja, joka siivosi lattiaa.
Häneltä kysyttiin: "Mitä varten sinä olet täällä?"
Hän ryhdistäytyi ja sanoi: "Olen sitä varten, että ihminen pääsee kuuhun."
Hän siivosi lattioita sitä varten.
Sitten Juha Ketola sanoi: "Ja sinä siellä, joka kuulet tätä ääntä nyt.
Sinä koet, että sinun työsi on arvotonta, -
mutta muista, että kun teet sitä työtä Jumalalle seurakunnassa, -
teet sitä siksi, että ihmiset pääsevät Taivaaseen.
Eivät jää kuuhun."
Halleluja. Arvatkaa siunasiko se yhtään.
Minä olin tehnyt samaa tehtävää Arjan kanssa -
kuin siivoja siellä NASA:ssa.
Minä tein sitä Arjan kanssa siksi, että ihmiset pääsevät Taivaaseen.
Ei kuuhun, kun siellä ei ole edes asukkaita.
Kiitos Jumalalle. Kyllä Herra siunasi väkevästi -
ja sain kokea kosketuksen Taivaasta. Se oli Taivaasta kosketus.
Ystävät, voimme olla välikappaleita.
Jumala käyttää monesti meitä uskovia. Hän on meidät sitä varten pelastanut, -
että viemme hyvää sanomaa vaikka minkä kanavan kautta.
Radiosta, TV:stä, kokouksissa, elämässä, kaduilla ja työssä.
Olemme siellä Hänen käytössään. Ei Juha Ketola arvannut, mitä sanoi.
Enkä ole sanonut hänelle, mutta jos hän sattuu katsomaan tätä nyt, -
ja kuulee tämän, niin Herra siunatkoon tätä veljeä.
Kiitos Juha, että sanoit sen. Olit Herran käytössä väkevästi.
Siitä alkoi paraneminen.
Monta erilaista asiaa paransi minut burnoutista.
Sehän on aika harvinaista, -
että siinä työpaikassa, missä tämä tapahtui, ollaan uudestaan.
Sehän on Jumalan ihme, että seison tässä. Hänelle kaikki kunnia.
Raamatussa sanotaan, että Jumalalle annetaan kunnia.
Tässä sanotaan: "Minä vapahdan hänet ja saatan hänet kunniaan."
Hän antaa meille siunausta. Meille palautetaan se sama, -
mitä joskus oli, jos olemme Hänelle kuuliaisia.
Minä koin sen sillä tavalla, että Jumala puhui: -
"Älä lähde seurakunnasta."
Seurakunta on Jumalan ruumis, Kristuksen ruumis, tärkeä paikka.
Kun olemme seurakunnan jäseniä, se on todella Jumalan tahto.
Siellä Hän hoitaa meitä väkevällä tavalla, kuten tänäänkin.
Tämä oli valtava rukousvastaus.
Niitä on monta mutta en kerro enempää.
Tämä tuli mieleen kello neljältä.
Minä itkin pedillä ja kävin nenää niistämässä. Katsoin, että Arja nukkuu.
Arjakin on Jumalan vastaus minun elämääni.
Se olisi toinen kertomus. Sekin on aika hyvä mutta en kerro sitä.
Jatkuva bilettäminen muuttui ajan myötä Erkille taakaksi.
Jumalan Henki kuitenkin otti hänet kiinni -
ja niin Erkki riensi murtuneena baarista suoraan... Niin, mihin?
Jo aivan pienestä pitäen -
kiinnostuin uskonasioista, vaikka perheeni oli -
tavallinen suomalainen perhe, -
jossa uskonasioilla ei sen suurempaa merkitystä ollut.
Ainoastaan joulunaikaan, -
aattoiltana jouluevankeliumia luettiin.
Mutta se rajoittui ainoastaan siihen.
Kuitenkin minun omassa pienessä lapsen sydämessäni -
sykkivät ajatukset siitä, kuka Jeesus on.
Kuka Hän oikeasti on? Rakastaako Hän minua?
Sydämeeni tuli myös kysymyksiä siitä, -
mitä tämän elämän jälkeen tapahtuu, kun ihminen kuolee ja haudataan.
Mitä silloin oikeasti tapahtuu?
Näiden kysymysten myötä monesti illalla nukahdin -
omaan itkuuni, kun en saanut rehellistä vastausta siitä, -
mitä ihmiselle tapahtuu tämän elämän jälkeen.
Vuodet kuitenkin kuluivat -
ja muutto pois lapsuudenkodista tuli ajankohtaiseksi.
Tuolloin muutin pääkaupunkiseudulle ja ajattelin näin: -
Vihdoinkin saan itse päättää omasta elämästäni.
Saan tietyllä tavalla muokata elämästäni sellaisen kuin haluan.
Ei ole mitään rajoitteita.
Kukaan ei ole määräämässä, mitä teen, miten toimin ja miten elän.
Minun elinpiiriini tuolloin -
muodostui hieman epämääräisistä ihmisistä, -
joiden elämätapana oli juhlat.
Nykykielellä puhutaan bilettämisestä.
Se täytti elämäni.
Jokainen meistä tietää, mihin tällainen elämäntyyli johtaa lopulta.
Eräänä päivänä huomasin, -
että olin sidoksissa -
kaikkiin tällaisiin -
nautintoaineisiin, ja lääkeriippuvuuteen.
Elämä alkoi näyttää nurjan puolensa.
Vuosi vuodelta oma elämäni...
Voin sanoa, että elämäni ikään kuin valui hiekkaan.
Eräänä päivänä huomasin istuvani -
pääkaupunkiseudun eräässä baarissa.
Siellä Jumalan Henki otti minut kiinni.
Asetin kysymyksen itselleni: Tätäkö tämä elämä on?
Eikö elämällä ole mitään muuta annettavaa?
Murruin siinä pöydässä, -
juoksin, lähdin pöydästä -
ja menin WC:hen itkemään. Siellä tein päätöksen: -
"Jumala. Jos olet olemassa, pelasta minut.
Tee jotain elämälleni."
Siellä päätin, että haluan muutoksen elämääni.
Lähdin siitä paikasta ulos -
ja lähdin kävelemään suoraan helluntaiseurakunnan temppelille.
Siellä tuli eräänlainen...
temppelin ulko-ovella tuli tilanne, -
että vahtimestarit eivät päästäneetkään minua sisälle.
Ilmeisesti näkivät päältäpäin, missä kunnossa olin.
Jotakin kysymyksiä esitin vahtimestareille -
ja tovin neuvoteltuamme pääsin sisälle.
Kun lopulta tuli sen tilaisuuden, -
iltatilaisuuden päätösajankohta, niin siellä kysyttiin: -
"Onko täällä ketään, joka haluaa antaa elämänsä Jeesukselle?"
Nostin käteni ylös, niin ylös kuin sain nostettua, -
ja juoksin parvelta alas eteen.
Siellä seurakunnan työntekijät rukoilivat puolestani -
ja julistivat kaikki syntini anteeksiannetuiksi -
Jeesuksen nimessä ja maahan vuotaneessa sovintoveressä.
Näin tulin uskoon.
Herra on ollut...
Noiden päivien jälkeen monet asiat elämässäni alkoivat muuttua.
Vapauduin tuossa sunnuntai-illan tilaisuudessa.
Vapauduin kaikista aineista, mitkä elämääni hallitsivat.
Herra alkoi johdattaa sillä tavalla, -
että koin avun Hänen antamanaan elämässäni.
Ihmissuhteet palautuivat ennalleen.
Voin tänä iltana lämpimästi suositella -
sinulle, joka ehkä mietit näitä uskonkysymyksiä, -
voin suositella lämpimästi: -
Punnitse elämäsi tilanteita.
Harkitse tarkkaan, -
missä haluat eräänä päivänä viettää lopun elämääsi. Aamen.
Kiitos Erkki. Kuten huomasit, ihmisten todistuksissa on merkillinen voima, -
koska ne osoittavat, millainen Jumala meillä on.
Lähde tukemaan tätä ohjelmaa. Ruudussa on tarvittavat tiedot.
Tekstitys: A. Eskola