Nämä ovat maamme todistukset. Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Ensiksi moikataan Liisaa, jolle lääkäri joutui toteamaan -
"Lääketieteellisestihän tämä ei ole mahdollista, mutta..."
No niin, kun ajattelen itseäni voin todeta olevani -
kävelevä sairaskertomus.
Sairaus on se asia, jolla minut nostettiin.
Jo ihan pienenä sairastin riisitaudin ja sen myötä -
mun jalat oli kuin potkupallo.
Sain semmosen lempinimen tai haukkumanimen "länkisääri".
Sitten murrosiässä tuli paha Psoriasis-ihottuma.
Mulla oli kaikki kädet, päänahka, jalat, joka paikka -
semmosta parkkia. Siihen ei ollu mitään apua löydettävissä.
Lääkärit vaan sano, että ei se koskaan sinusta lähe.
Voi kokeilla, vaikka mitä mut ei se koskaan susta lähe mihinkään.
En tuntenu Jeesusta siihen aikaan.
Tiesin kyllä Jumalan olevan olemassa, mutta en tuntenu Jeesusta.
Niinpä minä elin ihan täyttä syntielämää. Ihan voin sanoa, että -
kaikkia kokeilin, mitä voi ihminen kokeilla.
Enkä silti tuntenu itteäni syntiseksi.
Kuvittelin vaan, että se on ihan sitä normaalia elämää.
Kunnes sairastuin vakavasti suurin- piirtein kolmekymppisenä.
Mun päässäni oli kasvi vasemmalla puolen, aivojen vieressä.
Lääkärit sano, että se on niin lähellä aivoja, -
että sitä ei voi leikata. Ettei se vioita aivoja.
Se on viimenen toimenpide. Siihenkin saa varautua, että -
joudutaan menemään pään sisään.
Mutta Jumalalla se oli jo hanskassa.
Näin lehdessä ilmoituksen, että linja-auto menee -
hengelliseen tilaisuuteen ja siellä rukoillaan sairaiden puolesta.
Ajattelin, että kokeilen vielä tuotakin.
Menin esille, mun puolesta rukoiltiin.
En kaatunu, en kokenu mitään hurmoksia eikä mitään.
Ajattelin, että no niin, ei Jumalakaan voi mua auttaa.
Sitten, kun olin kotona ollu jonkun aikaa ja niitä kohtauksia -
ei tullukaan. Ei tarvinu oksentaa, ei ollu pää kipua, en pyörtyny.
Rupesin ajattelemaan, että sitteki se Jeesus, -
josta siellä puhuttiin, on totta.
Niinpä kuukauden kuluttua siitä oli uudestaan esillä.
Silloin menin sen Psori-ihottuman takia ja sanoin Jumalalle: -
"Oon niin syntinen, ettei sulla ei oo mitään tarvetta parantaa mua, -
mutta jos sä voit, paranna sen verran, -
että voin pitää lyhythihaista paitaa ja hametta."
Jumala näytti mulle armossaan, että hän todella on sama -
tänään, eilen ja iankaikkisesti.
Hän tekee Pyhän Henkensä kautta ihan samoja tekoja, mitä Jeesus -
teki täällä lihansa päivinä, kun hän oli maan päällä.
Ja en usko siihenkään, niinko mulle annettiin ymmärtää, että -
mun vanhemmat on tehny jonkun perisynnin. Jotakin sellaista, -
että mä sairastan sen takia.
Vaan mä uskon siihen, niinku Jeesus ite sanoo, Joh.9:3 -
opetuslapsilleen, että Jumalan teot piti tulla julki, -
kun he kyselivät tästä sokeana syntyneestä miehestä.
Tämä oli 10. huhtikuuta, kun mun puolesta rukoiltiin.
Kesäkuun kontrollissa OYKS:ssa lääkäri katto mua pitkään.
Sit sain todistaa lääkärille, että mun puolesta -
on rukoiltu ja mä oon parantunu.
Lääkäri totesi, että lääketieteel- lisestihän tämä ei oo mahdollista.
Mutta hänen täytyy todeta, että täällä on vain kaunis arpi.
Ja, siitä lähti minun eheytyminen, uskonvaellus ja kasvaminen.
Mutta sairaudet ei jättäny mua siihen.
Reuma tuli näitten tulehdustautien seurauksena.
Neljän vuoden sisällä kävin seitsemän leikkausta.
Sitten vielä 2000-vuoden taitteessa tuli syöpäkasvaimet.
Ne kolme leikkausta. Niissä käytiin todella kamppailua -
elämästä ja kuolemasta.
Olin hälyttänyt uskovat rukoile- maan elävää Jumalaa.
Sitte, kun mä olin siitä vimesestä leikkauksesta selvinny.
Nukutuslääkäri tuli mua käytävällä vastaan ja sano, -
"Voi, sä et tiedä Liisa, miten kiva on nähä sut täällä kävelemässä."
He oli kaikki ihan varmoja, että että en selviä. He ei tienny, -
että oli hälytetty uskovien joukko rukoilemaan elävää Jumalaa, -
jolle kaikki on mahdollista. Eikö tällaista Herraa kannata palvella.
Jumalan armo korjaa. Mä oon edel- leenkin auki 24 h vuorokaudesta.
Kiitos Liisa. Ahdistuksen ja epätoivon keskellä -
Petri rukoili ihan hiljaa sydämessään Jeesuksen apua -
ja hämmästyi, miten nopeasti vastaus tuli.
Noin 20-vuotta sitten olin semmo- sessa epävarmassa tilanteessa ja -
sisällä oli ahdistusta ja tuntu siltä, että mä en jaksa.
Tämän kaiken epätoivon keskellä, -
tulin tänne Jalasjärvelle hengelliseen tilaisuuteen.
Siellä ei ollu montaa ihmistä läsnä sitte. Se oli ihan pieni tilaisuus vaan.
Siellä muistan kuinka menin sinne takapenkkiin.
Päällepäin ei näkynyt, että mulle olisi kuulunut huonoa.
Siellä peräpenkissä ajattelin, että kun Jeesus on sanonut, -
että siellä missä kaks tai kolme on koolla, siellä hän on läsnä.
Tämä ainut ajatus nousi mieleen siellä peräpenkissä.
Niin mä ajattelin yksinkertasesti, että jos Jeesus on täällä niin voin -
pyytää häneltä ja hän voi mua auttaa.
Joskus on kuulkaa näin, että Jumala kuulee tämmösen -
yksinkertaisen miehen rukouksia. Siellä minä ihan sydämessäni rukoilin.
Painoin pään hiljaa alas. En edes kuiskannut tai mitään semmosta.
Vaan ihan sydämessäni sanoin, että Jeesus, kun sä oot täällä meidän -
keskellä ja kuljet munkin ohitse, niin laske kätes mun pään päälle -
ja siunaa mua. Koska mä en jaksa muuten.
Kun olin nää sanat sanonu sydämessäni, -
niin eräs mies nousi penkistä, meni puhujan paikalle ja sanoi:
"sinä nuori mies, Jeesus ei ainoastaan kulje ohitsesi, -
vaan pysähtyy kohdallesi, laskee kätensä pääsi päälle ja siunaa sinua.
Sitten Jumala täytti Pyhällä Hengellä.
Nuorella uskovalla usko on ihan montussa tai ihan pilvissä, -
niin ettei jalat ota maahan. Minulla ei jalat ottanut maahan.
Epävarmana aikana, kun tuntuu, että kaikki horjuu, sortuu ja menee rikki.
Kun mihinkään ei oikein voi luottaa, Jeesuksen sanaan voi.
Se, mitä Jeesus on sanonut, pitää paikkansa tänäänkin.
Hän on sanonut olevansa mukana, missä kaks tai kolme -
on hänen nimessään koolla, niin hän on siellä.
Ei sielläkään ollut kauheen reipas meno.
Itkuvirsiä varmaan vähän laulettiin, mutta Jeesus oli siellä mukana.
Voit olla varma, vaikka olet TV:n äärellä tai sitten täällä, -
niin Jumala kuulee sun rukoukset, vaikka sydämmessäs vain ne lausut.
Hän on elävä Jumala, joka pystyy vastaamaan, kuin mulle silloin.
Aamen.
Noin viiskymppisenä Timo alkoi kiinnostua kristinuskosta.
Raamattu ei kuitenkaan heti avautunut hänelle.
Mutta sitten hän löysi TV:stä erään kristillisen kanavan.
Mun nimeni on Timo Lehtonen. Mä olen 53-vuotias röntgenlääkäri.
Mä oon syntyny Turussa ja viettäny lapsuuteni -
ja 32-vuotta myös aikuisuudesta Turussa.
Mulla oli ihan turvattu lapsuus, rakastavat vanhemmat.
Muistan ihan pienenä, että äiti kyllä luki iltarukouksia, -
mutta ei meillä muuten uskonto ollut esillä.
Jälkikäteen ajateltuna ei oltu edes tapauskovaisia.
Kuitenkin tässä viidenkympin korvilla rupes tuntuu siltä, että -
joku kuitenkin puuttuu.
Tietysti näin jälkikäteen aatellen Jumala selvästi kutsu.
Se oli semmonen etsikkoaika.
Siinä yhteydessä kiinnostuin kristinuskosta ja -
mietin miten lähtisin tähän perehtymään.
Ajattelin lukaisevani poikani armeijasta saaman -
Gideonien Uuden Testamentin.
Luin sen, mutta jotenkin se ei avautunut. Se oli vähän pettymys, -
että tässäkö tää nyt sitten oli. Se asia jäi jotenkin hautumaan.
Mä en nyt ihan tarkkaan muista kuinka monta kuukautta meni, -
kun kotona selailin televisio- kanavia. Meillä on kaapeli-TV.
Sattumalta löysin TV7:n. Se on kanava, joka ei välttämättä ihan -
ensimmäisenä tule esille, koska se ei sijaitse pääkanavien vieressä.
Siitä mä huomasin, että täähän on todella mielenkiintonen kanava, -
että kuinka en oo tämmöstä aikasemmin löytänyt.
Kiinnostuin erityisesti näistä Raamatun opetusohjelmista.
David Pawson varsinkin teki minuun suuren vaikutuksen.
Hänhän opettaa sekä Uutta - että Vanhaa Testamenttia.
Siitä huomasin, että täähän on mielenkiintoinen kirja tää Raamattu.
Mä olin aina ollu kiinnostunu historiasta ja maantieteestä.
Se kirja rupes selvästi avautumaan.
Ajattelin, että tähän täytyy nyt kunnolla perehtyä.
Tilasin sit TV7-kaupasta nää tähän sarjaan sovitetut kirjat.
Ne mukailee tätä televisiosarjaa.
Siitä lähdin systemaattisesti luke- maan niitä kirjoja ja Raamattua.
Tietysti katsoin telkkarista kaikki mahdolliset opetusohjelmat.
Tosiaan mä huomasin, että tämähän on kirjojen kirja tämä Raamattu.
Siinä on 66 kirjaa ja yli 40 kirjottajaa, -
mut ne kaikki nivoutuu tosiaan loogisesti toisiinsa.
Sitten tän Raamatun punasena lankana on se, että -
ihminen kadotti suhteensa Jumalaan syntiinlankeemuksen yhteydessä.
Koko Raamattu kertoo, miten suhde on palautunu Jeesuksen kautta.
Sit mä havahduin myös siihen, että ei voi tulla uskoon ilman Jeesusta.
Monethan väittävät olevansa uskovaisia, mutta eivät ymmärrä, -
mikä Jeesuksen merkitys on. Mä niinku ymmärsin, että Jeesus on -
ihan todellinen henkilö. Hän on elänyt ja nää apostolit kertoivat, -
mitä ovat oikeasti nähny. Ei he kertoneet siitä mitä uskovat.
Muistan vaan - edesmennyt evankelista Kalevi Lehtinen sanoi -
mun mielestä aika hienosti, että jos Jeesus ei oo totta, -
niin se on maailman historian suurin valhe, huijaus.
Jos Jeesus on totta, sulla ei oo mitään syytä olla seuraamatta häntä.
Tämä oli se, joka minut herätti.
Sit mä ymmärsin, että Jeesus on todella kuollu Golgatan ristillä -
sovituskuoleman meidän kaikkien syntisten syntien puolesta, -
myös minun syntien puolesta. Tietysti ymmärsin myös, että -
ilman Golgatan sovituskuolemaa ei syntejä voi saada anteeksi.
Ilman Jeesuksen ylösnousemusta ei olis tietenkää iankaikkista elämää.
Voi sanoa et tän jälkeen, tää on sit ollu menoa.
Mulle heti myös Raamatusta kirkastu se ajatus, että jos ihminen -
tulee uskoon, katuu syntejänsä ja tekee parannuksen, niin silloin -
pitää mennä kasteelle. Koska sitä kautta ainoastaan voi pelastua.
Sit mä aattelin, et täytyy ryhtyä tuumasta toimeen.
Mä kävin vähän tutustumassa eri seurakuntiin ja -
otin loppujen lopuks yhteyttä seurakuntamme johtavaan pastoriin -
Veikko Kokkoseen. Kysyin, et jos voisin tulla käymään tänne -
Porin helluntaiseurakuntaan. Tääl oli silloin maanantain 21.11.2011 -
Uskon perusteet -kurssin viimeinen tapaaminen.
Mä ajattelin, et jos tuun sinne käymään ja tutustuun paikkoihin, -
vaikka en kurssia ollu sit kokonaan käynytkään.
Täällä kävikin ilmi, että viimeinen kokous käsitteli kasteelle menoa.
Kokouksen päätteeks kysyttiin, ketkä haluaa mennä kasteelle.
Mä en heti - kun se tuli niin äkkiä - en heti uskaltanu sanoa, -
että taidanpa minäkin mennä.
Mutta kokouksen jälkeen jäin vähän juttelemaan Veikon kanssa -
ja kysyin, että jospa minäkin voisin mennä kasteelle.
Hän antoi siihen sitten luvan. Se oli nopeaa aikataulua.
Maanantaina oli kokous ja keskiviikkona oli jo kastetilaisuus.
Meitä oli sitten seitsemän kastettua.
Ja tota noin niin. Se on mun mielestä hyvä, tää kaste, -
että se on myös oman tahdon asia. Sä päätät, teet ratkaisun ja -
lähdet seuraamaan Jeesusta, etkä viivyttele sen kanssa.
Sen kasteen jälkeen tuli semmonen ihmeellinen rauha ja ilo sydämeen.
Mikäs sitten on muuttunu? Aika moni on sanonu todistuksissa, -
et kiroilu jäi ja mulla kävi ihan samalla lailla.
Sen vaan huomas, ettei enää kiroillu missään yhteydessä.
Nyt, kun kuulee kirosanan, ottaa korvaan ihan eritavalla.
Ja tietysti muutenkin katselee tätä maailmaa eri silmin.
Sä olet tosiaan maailmassa, mutta et maailmasta.
Sä näät jotenki tän luopumuksen, mitä Suomessa ja länsimaissa on.
Ja tietysti on siitä vähän jo huolissaan. Onko Suomella enää -
sitä siunausta, mitä ilmiselvästi on vuosikymmenien aikana ollu?
Et ollaanko me menettämässä tämä siunauksemme?
Tietysti niinku monet sanoo, tulee uskoontulon myötä synnintunto.
Mullekin tuli se selvästi.
Mutta myös se armo, mikä tähän liittyy, se tuli myös suuremmaksi, -
että tajus tän armon suuruuden.
Semmonen asia, mistä ei aikaisemmin tiennyt mitään, -
oli rukous, ylistys ja kiitos. Niinko Raamatussa sanotaan, -
jos ei mitään pyydä, ei mitään voi saadakaan.
Rukouselämän pitäis olla jatkuvaa vuorovaikutusta Jumalan kanssa, -
eikä semmosta sunnuntaiuskovaisuutta.
Samaten tietysti Jumalaa täytyy jatkuvasti kiittää ja ylistää.
Eikä se ylistäminen aina oo mitään semmosta konkreettista laulamista -
tai vastaavaa, joka sekin on hieno asia. Joku sano hienosti, -
oliko se Mauri Viksten jossain kirjassaan, -
että se on jatkuva mielentila ylistää Jumalaa.
Se on aika hyvin sanottu varsinkin jäykältä suomalaiselta.
Harva on kovin spontaani kokouksissa.
Se, mikä minulle tuli kanssa tärkeäksi, oli rakkaus Israeliin ja juutalaisiin.
En mä nyt koskaan oo ollu mikään Israelin vihollinen, mut jotenki -
kirkastu, et juutalainen kansa on todella Jumalan valittu kansa.
Se ei ole meidän asia kritisoida sitä, koska Jumala ei peru lupauksiaan.
Sitten tosta TV7:sta, kun tää on tämmönen nauhotusohjelma, -
niin vois vielä sen verran sanoa, että katson sitä ihan joka päivä.
Se on varmaan katsotuin kanava meillä kotona.
Arkipäivisin tulee nää Israelin uutiset kello 21.
Se tulee suoraan Jerusalemin studiosta.
Siinä saa tosiaan tietoa, mitä ei Yleiradion tai MTV-uutisissa kuule.
Sit siel on Jerusalem-studio, se tulee kahden viikon välein.
Se tulee joka toinen viikko Israelista, jossa on paikalliset asiantuntijat -
tai Suomen studiosta, jossa on yleen- sä Martti Ojares ja Pekka Sartola.
Pekka Sartolahan on yks Suomen parhaimpia -
Lähi-idän asiantuntijoita.
Sit sielt tulee tietysti paljon opetussarjoja.
Paavo Järviselläkin on ollu hyviä ohjelmia.
Mikä mulle jäi mieleen, oli sanoma Joosuan kirjasta.
Siinä kävi ilmi se, miten uskollisuus Jumalalle -
palkitsee ihmistä kautta aikojen.
Vois sanoo, että mun kohdalla tää Raamatunlause, -
että usko tulee kuulemisesta ja kuuleminen Jumalan Sanasta, -
pitää todella paikkansa.
Olen myös esimerkki siitä, että viiskymppinen mieskin -
voi tulla vanhemmalla iällä uskoon.
Toki mä ymmärrän, että olen kristillisen kasvun alkumetreillä.
Mutta tietysti on tärkeää, että on oikealla tiellä.
Kaikista tärkeintä on se, että kuljet sen tien loppuun asti. Aamen.
Jos Jeesus, siis ihan oikea Jeesus Kristus ilmestyisi sänkysi viereen -
ja pyytäisi sua kävelylle, lähtisitkö mukaan? Senja lähti.
Tossa penkissä, kun olimme ja Kari aloitti, -
niin valtava ilo täytti sydämen siitä, että saan olla täällä kertomassa -
teille omasta uskoontulostani.
Itse olen saanut kasvaa uskovassa kodissa.
Jotkut teistä saattaa tietääkin, isäni on Hietaniemen Hannu -
ja pastorina ollut erilaisissa seurakunnissa.
Kuuluttiin seurakuntaan pienestä pitäen. Se oli kuin toinen koti.
Lähtökohdat olivat todella upeat ja saimme iloita siitä, että -
koko perhe on uskossa. Mutta silti uskovan kodin lapsena tulee eteen -
se, että pitää itse valita seuraatko sinä Jeesusta.
Itse oon saanu sen tehdä erittäin nuorena. Olin noin 5-6 -vuotias.
Yleensä semmonen aikamoinen pörröpää.
Isältäni sitten innoissani kyseli pyhäkoulun jälkeen, -
Jeesuksen rakkaudesta.
Isäni kertoi, kuinka paljon Jeesus meitä rakastaa.
Pienen tytön sydän täyttyi ilolla, kuinka paljon Jeesus mua rakastaa.
Sitten kysyin isältäni, kuinka paljon minä voin rakastaa Jeesusta.
Yritin pienen tytön aivoilla selvitellä, että onko se näin paljon, -
vai voiko näinkin paljon rakastaa Jeesusta.
Isäni sanoi hyvin ylpeesti, niin paljon, kuin ikinä pystyt.
Tyttö meni onnellisena nukkumaan, että minä voin rakastaa Jeesusta.
Muistan, kun nukahdin ja laitoin silmäni kiinni, niin yhtäkkiä -
sain kokea, että joku koputti tänne olkapäähän.
Käännyin katsomaan vasemmalle ja siinä oli Jeesus.
Jeesus oli tullut katsomaan minua ja kysyi "Lähdetäänkö Senja kävelylle?"
Multa ei tarvinu kahta kertaa kysyä. Kyllä me lähdettiin ja nopeesti.
Muistan vain sen, kuinka Jeesus otti kädestä kiinni ja lähdimme kävelylle.
Se oli mahtava tunne. Olen aina ollut kova höpöttämään,-
niin silloinkin sain höpöttää Jeesukselle paljon.
Se sai kuulla kaikista mun leikeistä ja muista.
Muistan, kun kävelimme, niin yhtäkkiä saavuttiin portille, missä oli tasanne.
Tasanteella istui kurjan näköinen mies.
Hän oli hyvin koukkurassa ja vihaisen oloinen.
Mulle tuli tosi sääli sitä miestä kohtaan.
Yritin mennä, että "mikä hätänä" ja tarjoon olkapäätäni, -
mut se tönäskin mut pois.
Omalla temperamentilläni yritin lyödä takasin, -
kun en oikein tykänny siitä. Mutta Jeesus sanoi "Senja, ei".
Jeesus alkoi selittämään mulle, että tämä mies on menossa helvettiin.
Ja, hänen elämä on täynnä vihaa. Hän on maailmasta saanu vain -
katkeruutta ja epätoivoa. Hänessä ei ole enää yhtään rakkautta jäljellä.
Hän sanoi, ettei hän voi ymmärtää sun myötätuntoas.
Muistan kuinka pahalta tuntui nähdä se mies niin kurjana, niin yksin.
Jeesus selitti mulle, että jos minua ei ota vastaan, ei pääse taivaankotiin.
Pitää uskoa Jeesukseen Kristukseen.
Muistan, se oli todella rankka kokemus, mutta Jeesus otti kädestä.
Me jatkettiin matkaa ja juteltiin erilaisia asioita siinä matkalla.
Sitten yhtäkkiä huomasin, että alkoi tulla valkeat kadut -
ja alkoi tuntua niin hyvältä, olimme taivaassa.
Te osaatte kuvitella kuinka pieni tyttö on iloinen ja onnessaan, -
kun pääsee taivaaseen. En muista siitä taivaasta paljon muuta, -
kuin sen, että oli tosi kirkasta ja siellä oli enkeleitä.
Päällimmäisenä muistan sen tunteen, sen ilon tunteen, rauhan tunteen, -
mitä taivaassa oli Jeesuksen kanssa.
Siellä vietin pitkän aikaa Jeesuksen kanssa ja me juteltiin, -
kunnes Jeesus sanoi, että nyt meidän pitää palata takaisin.
Muistan, kun Jeesus kävelytti mut takaisin.
Tulin omaan petiin ja rupesin sitten nukkumaan.
Aamulla isä ja äiti olivat olleet aamupalalla, ja olin kuulemma -
kauheesti kikattanu ja naureskellu pedissä yksikseni.
Ne ajatteli, että "no Senjallapa on joku kiva uni".
Kohta sieltä tuli se pörröpää silmät säihkyen kertomaan, -
"Mä oon saanu käydä taivaassa Jeesuksen kanssa".
Kerroin heti vanhemmilleni, mitä olin saanut kokea.
Se on ollu semmonen kokemus, kun niin nuorena on saanu kokea -
Jeesuksen rakkauden. Saanu kokea sen, että on olemassa taivas -
ja helvetti. Kun on ollut rankkaa niinä nuoruusvuosina, niin se on -
muistuttanut siitä todellisuudesta, mitä Jeesus on.
Mä toivon myös sinulle, missä ikinä oletkin tai mikä elämäntilanteesi on, -
että saisit pysyvän varmuuden, että Jeesus on Herra.
Vain Jeesus on tie, totuus ja elämä. Ei ole muuta tietä.
Me saamme sen omistaa, kun otamme Jeesuksen vastaan.
Mä olen itse saanut ottaa hyvin nuorena.
Ei se silti aina ole ollut niin helppoa, ettei olis tehty vääriä valintoja.
Mutta Jeesus on ollut läsnä ja armahtanut.
Äsken lauloimme, että olen saanut syntini anteeksi.
Tänäkin päivänä voin nousta uuteen aamuun -
ja pyytää Jumalalta syntejä anteeksi ja hän antaa ne.
Me voimme uudestisyntyä, oli mitä tahansa sun elämässä.
Ei ole niin suurta, ettei Jeesus sen yli voisi tulla.
Hän tuli pikkutytönkin luo osoittamaan rakkautensa.
Kyllä hän sinunkin luoksesi tulee ja näyttää kuka hän todella on, -
hän on rakkaus.
Lopuksi haluaisin lukea Raamatusta Hepr. kirjeestä 11:1.
"Mutta usko on luja luottamus siihen, mitä toivotaan, -
ojentautuminen sen mukaan, mikä ei näy."
Mä rukoilen, että sinulla saa olla se usko Jeesukseen Kristukseen.
Aina sitä ei näe, mutta koet sen rauhan sydämessäsi ja -
tiedät olevasi Jeesuksen oma, kun otat hänet vastaan elämääsi.
Älä jätä sitä mahdollisuutta. Vain Jeesuksessa voimme olla vapaita, -
ja kokea, mitä on todellinen rakkaus. Maailman lupaukset ja asiat pettävät, -
mutta Jeesus ei ole koskaan pettänyt, eikä petä.
Rukoilen, että saisit löytää Jeesuksen elämääsi, aamen.
Nämä olivat todistuksia Suomesta. Ensi kerralla lisää.
Jos tykkäsit ohjelmasta ja haluat tukea meitä, niin voit käyttää -
ruudussa näkyviä tietoja, kiitos.
Tekstitys: Eija Männistö