Nämä ovat maamme todistukset. Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Ensin moikataan Pasia. Pasin ainei- denkäyttö meni vakavaan suuntaan.
Lopulta hän oli lähellä niin sanotusti "tarttua piikkiin".
Onneksi hänellä oli rukoileva vaimo.
Mulla alko viidentoista vuoden iässä tulla nuo lääkkeet, -
kun selkäni hajotin työmaalla.
Siitä sitten pikkuhiljaa oli helpompi siirtyä aina eteenpäin.
Lopulta sitten veettiin kovia huumeita ja tehtiin rikoksia tietysti.
Aseita myytiin ja huumeitakin myytiin.
Mut sitten, kun tuo päihderiippuvuus menee semmoseen -
tilaan, että ei oo hyvä olla ilman.
Eikä pysty toimimaan enää ilman.
Niin, se on semmonen karmee olo.
Mikä taas pakottaa sitte ottamaan enempi ja enempi, -
suurempia annoksia. Ja mullakin oli niin lähellä tarttua ihan piikkiin.
Ruveta suonensisäisesti tykittään. Seittemän vuotta mulla meni, -
aineitten kanssa, mutta onneks mulla on ja oli silloin jo -
uskova vaimo, joka rukoili minun puolesta.
Se oli yks syy, mikä herätti sitten minun mielenkiinnon.
Että oisko jotakin semmosta, mikä pelastas minutkin tästä -
huumeriippuvuudesta, kun ite en siitä päässy irti.
En ilman apua, enkä sitten taas avun kanssakaan.
Et - kävin joskus hoitojaksollakin, -
mutta sieltä, kun pääsin pois niin sama ralli jatku taas.
Se on niin salakavala sairaus tuo päihderiippuvuus, että...
Minulla siinä tapahtui ihme.
Ihme totisesti, kun tuota - olin hengestäni päästä -
noissa kaveripiireissä. Ja sit tuli semmonen herätys, -
joka ajo minut tänne helluntai- seurakuntaan pastorin juttusille.
Tuolla alakerrassa Raamattua luettiin ja rukoiltiin.
Siinä hetkessä tapahtu suuria asioita, sisällä.
Ennen, kun ajatteli kaikkia ihmisiä, oli kaikenlaista vihaa.
Ja tunsin ehkä olevani vähän ylemmällä, ja että voin tehdä -
näille ihmisille, vaikka mitä - pahoja tekoja.
Tuossa hetkessä, kun rukoilin, niin - niin se -
sen täytyy tulla taivaasta semmonen rauha.
Aivan yliluonnollinen rauha, jonka sain sydämeen.
Siihen hetkeen jäi totisesti nuo kaikki väkivallan ajatukset.
Enkä voinu jälkeenpäin edes kattoo tällasia toimintaelokuvia ja -
kaikki tommonen rankempi musiikki jopa jäi pois, siihen jäi huumeet.
Ei tullu vierotusoireita ja sydän puhdistu ja mieli muuttu.
Nyt oon saanu olla reilun puoli- toista vuotta uskossa ja -
nyt tää elämä on antanut paljon enemmän, kun se edellinen elämä.
Paljon enemmän, mitä se edellinen elämä kokonaan.
Nyt saa tehdä hyvää Jeesuksen nimessä.
Kyllä tää Jeesuksen kosketus on kaikista paras, myös tässä -
päihdetyössä, et se vapauttaa aivan ehdoitta ja alottaa uuden elämän.
Että kiitollinen oon Herralle siitä, -
että otti minutkin vihdoin ja viimein kiinni.
Ja tätä sanomaa haluun olla viemässä eteenpäin.
Nyt oon päässy meidän vankilalähetin kanssa alkuun vankilatyössä.
Ja hienoja ihmisiä siellä kaltereiden takana istuu.
Heillä on monenlaisia tarinoita. Kaikki ei aina heistäkään johu.
Sitten nää alkoholistit ja narkomaanit on kanssa sydämellä -
oikein voimakkaasti. Haluun olla heitä auttamassa.
Kuka haluaa syntinsä hylätä, niin Herra tulee ja koskettaa.
Sen jälkeen kannattaa lähteä ihan molemmat jalat Herran askelissa.
Jos toinen jalka haluaa Jeesuksen puoleen ja toinen ties minne, -
niin sillon ollaan paikallaan ja helppo maali viholliselle.
Herran jalanjäljissä eteenpäin -
ja silloin saa nauttia Herran siunauksista. Aamen.
Kiitos Pasi.
Sini ja hänen miehensä olivat pitkään yrittäneet saada lapsen.
Sitten asiasta alkoi kuulua profeetallisia sanoja.
Todellakin, Jeesuksen veressä on valtava voima.
Me ollaan Osmon kanssa saatu kokea pieni - suuri ihme.
Kuus vuotta yritettiin saada lasta. Ja tuota -
viime - meidän viime hääpäivänä, huhtikuun 29. päivä, -
Pirkko Vesavaara oli täällä - käymässä täällä Haapavedellä.
Sitten tultiin rukouspalveluun ihan viimeisten joukossa.
Ei keretty sanoa mitään, kun Pirkko kysyi, onko teillä lasta?
Johon totesin, ei oo.
Ajattelin ettei tarvi sanoa siitä mitään, oon monta kertaa pettynyt.
Pirkko totesi, näen sut työntämässä lastenvaunuja.
Sanoin ääneen, "ei se sitten enää kaukana oo."
Siitä meni puoli vuotta. 4.12. oltiin Vihannissa -
kuuntelemassa Vesavaaraa uudestaan.
Ja mentiin rukouspalveluun ihan niinku muita asioita.
Taaskaan ei keretty mitään sanoa, kun Pirkko, -
ei varmaan muistanut, mutta kysyi onko teillä lapsia? Sanoin ei oo.
Pirkko sanoi "Mä nään, että Herra avaa sun kohtus."
Olin aamulla aatellu, että nyt ois muuten aika.
Siitä odotin jouluun ja jouluaaton lahjaksi saatiin tieto, -
että oon raskaana.
Tänä päivänä meillä on pieni poika, -
jolle annetaan tänään nimi ja siunataan se.
Lapsen nimi on Joosua Daniel.
Oiva on pitkän kamppailun ja uskoontulon jälkeen päässyt -
auttamaan ihmisiä, jotka ovat samassa tilanteessa, kuin hän oli.
Olen tullu uskoon tuolla Seinäjoen KAN:nilla 2005.
Päihteitä käytin - alkoholia käytin reilusti silloin aikoinani.
Ruotsissa asuin ensinnä 25 vuotta.
Sieltä muutettiin senaikaisen vaimon kanssa tänne Suomeen.
Sitä rupes sitä alkoholia käyttämään, kun ei ollu töitä.
Otettiin yhessä viinaa vaimon kanssa siinä ja sitten meille -
tuli ero ja löysin toisen vaimon sitte ja -
mentiin naimisiin hänen kanssaan.
Hän sitten alkoholiin kuoli 2004 lokakuussa.
Siinä meillä kävi helluntailaisia uskonveljiä.
Kävivät meille laulamassa siellä ja puhumassa Herrasta.
No, vaimo ei ollu sillälailla kiinnostunut, enkä minäkään ollut -
kiinnostunut uskonasioista siihen aikaan vielä.
Sitten vaimon kuoleman jälkeen siinä jotenkin sitten rupes -
ajattelemaan, että ei tämäkään mitään elämää ole, -
että alkoholilla tappaa itensä.
Sitten eräs uskonveli tuli minun tykö, -
kun oli ennemmin käyneet laulamassa meillä aina.
Se sanoi, että nyt ois Oiva semmonen aika, että etköhän sä lähde katkolle.
Taidat olla niin huonossa kunnossa, että hän vie katkolle sairaalaan.
Hän oli sitten sillä aikaa, kun viikon olin siellä sairaalassa, -
oli hommannu mulle paikan Seinäjoen KAN:nille.
Siellä mä tulin uskoon sitten.
Tais olla sama päivä, kun hän vei minut sinne.
Illalla uskonsiskot siellä rupes kyselemään, -
että eikös sinunkin aika olis antaa elämä Jeesukselle?
Minähän murruin siinä ja annoin elämäni Jeesukselle, saman iltana.
Siellä mä kuntouduin aika hyvin, Seinäjoen KAN:nilla.
Se sitoumus loppu ja lähin kotia päin.
Se tuntu jotenkin kummalliselle se olo ja viinaa rupes mieli tekemään.
Mutta tämä uskonveli, joka minut vei sinne Seinäjoelle, -
sanoi, että hänelläpä on sulle paikka tonne Muhokselle.
Siellä olin siihen asti, kun Muhoksen KAN laitettiin kiinni 2005 syyskuussa.
Syyskuussa mulle luvattiin, että saan tulla tänne Tuusniemen KAN:nille.
Täällä mä nyt sitten olen ollut syyskuun 10. päivästä 2005.
Etkä oo sen jälkeen tarvinu alkoholia? - Ei oo tarvinu ja -
sen jälkeen olen ollut kaks vuotta vastaavana täällä KAN:nilla.
Oon yrittäny auttaa toisia ihmisiä.
Maija-Liisa huomasi, että hänen oma uskonsa ei ollut samaa tasoa, -
kuin miten Raamatussa kuvailtiin. Mikä neuvoksi?
Nuorena jo löysin Jeesuksen ja olin kulkenut kirkossa -
ja nuorten kuorossa laulanut.
15-vuotiaana sain isältä Raamatun ja sitä lukiessa huomasin, -
että mun usko ei ole ihan samanlaista, kuin Raamatussa sanotaan.
Mä olin aika pelokas ja mulla oli hirveesti sisäisiä ongelmia.
Ihmiset sano, että kyllä sä oot uskossa ja pääset taivaaseen.
Mutta mä ite en ollu varma pääsenkö sinne.
Sitte luin Raamatusta miten apostoleita täytettiin Pyhällä Hengellä.
Mä ajattelin, että se kuuluu mullekin.
Niistä tuli tosi rohkeita, niin ajattelin, että mullekin se kuuluu.
Mä sain sellasen ystävän, joka mun kanssa rupes rukoilemaan -
sitä Pyhän Hengen täyteyttä.
Kahdestaan itkettiin ja ajettiin sellasella pienellä autolla, -
räävyttiin ja rukoiltiin, että Jumala täytä meitä Pyhällä Hengellä.
Minäkin luulin, että semmoset tulikielet tulee ylle ja maa tärisee.
Mä en tienny minkälaista se Jumalan voima on.
Mutta hirvee jano oli ja oltiin tosi tyhjiä.
Sitten pienessä Raamattupiirissä, meitä oli neljä henkeä siinä -
rukoilemassa Jumalan voimaa. Siellä vanhempi sisar sano mulle, -
"Ettehän te ole uskossakaan, kun ette rukoile ääneen".
Minähän aattelin, että olen enemmän uskovainen, kuin tuo sisar.
Aloitin hirveen hurskaasti sitten rukoilemaan ja minusta tulikin -
hirveen syntinen siinä hetkessä. Täysin syntinen ja samalla tuli -
Jumalan väkevä voima mun elämään ja täytti mut Pyhällä Hengellä.
Mä sain uudet kielet ja ylistin siellä Herraa pitkin yötä.
Koko mun elämä muuttu ja mullistu.
Koko luonto oli niin kaunis, kun mä lähin ulos sieltä.
Mulla oli hirvee jano ja into kaikille kertoo tätä sanomaa.
Siitä me lähettiin kertomaan Jeesuksesta -
niillekin seurakunta nuorille sinne ja kysyttiin ootteko te uskossa?
Nehän sano, ainahan me ollaan oltu uskossa, mutta me sanottiin, että -
täytyy uudestisyntyä ja Jumala täyttää Pyhällä Hengellä.
Siitä se meidän iloelämä alkoi, mutta tuli myös vaikeuksia.
Vanhemmat nousi hirveesti vastaan ja seurakunnassa ihmiset -
nousi vastaan meitä. Sitten tämä kasteasia tuli munkin eteen -
ja menin sitte kasteelle vanhempien vastustuksesta huolimatta.
Ja tota, liityin sitte baptisti- seurakuntaan Kokkolaan ja -
sieltä on Jumala johattanu sitte eteenpäin.
Marko oli ollut lapsesta asti uskossa, -
mutta hän turvautui vääränlaisiin asioihin.
Tästä kasvoikin eräänlainen kaksoiselämä.
Minä pidän siitä, että saan todistaa Jeesuksesta.
Oikeastaan olen iloinen aina, kun minua pyydetään todistamaan.
Todella harvoin kieltäydyn tilaisuudesta. Näin ei ole ollut aina.
Olen ollut lapsesta asti uskossa, mutta en lapsuus- ja -
nuoruusvuosina uskaltanut kertoa Jeesuksesta oikeastaan kenellekään.
Uskoni ei päässyt kasvamaan. Oikeastaan en ottanut niitä uskon -
ensiaskeleitakaan juuri sen takia, että tavallaan häpesin Jeesusta.
Kuitenkin riipuin hänessä kiinni ja...
Uskoin Jumalaan, mutta en seuran- nut häntä, niin kuin sana neuvoo.
Minulla oli paljon muita tukipilareita, mihin tavallaan nojasin.
Uskoni ei päässyt tosiaan kasvamaan ja olin niin kuin -
keskonen tavallaan, uskonelämässä.
Nuoruusvuosina jouduin sitten monenlaisiin kiusauksiin.
En tietenkään kestänyt kiusauksissa, koska uskoni oli heikko.
Lankesin monesti syntiin ja vihollinen pääsi sitä kautta kiusaamaan minua.
Olin niin heikko uskovainen, että en pärjännyt siinä.
Monesti päätin, että kerron nyt ystävälleni. Koska Raamatussa luki, -
että se joka häpeää minua ihmisten edessä, -
sitä minä olen kerran häpeävä taivaassa Jumalan edessä.
Mä tätä Raamatunpaikkaa monesti luin ja päätin, että nyt minä -
kerron ja todistan koulutovereille Jeesuksesta Kristuksesta.
Joskus oli todella lähelläkin. Yksi hyvä esimerkki on semmonen, -
että - se oli ihan peruskoulun viimesiä vuosia.
Koulukaveri käveli vähän matkaa kanssani ja ajattelin, että nyt kerron.
Oli viimeisiä päiviä koulua ja halusin jollekin todistaa peruskoulun aikana.
Sanoin hänelle, että tiedätkö, -
minäkin käyn siellä missä ne uskovaisetkin käy?
Se käänty katsomaan minua.
Hänen ilmeen nähdessäni sanoin "no ei, se oli vitsi".
Niin heikko minä olin kertomaan Jeesuksesta.
Niin heikko minä olin kertomaan omasta Vapahtajastani, -
joka oli minut pelastanut.
Armeijan jälkeen synti vei minut. Vihollinen houkutteli minut -
syntiin ja olin kauan aikaa kylmällä paikalla, pois seurakunnasta.
Paljon - paljon pahaa tapahtui niinä vuosina.
Vihollinen sai riepoteltua ja vietyä syvälle maailman syövereihin.
Kyllä minä aina tiesin, että Jeesus auttaa ja pelastaa.
Yritin monesti omavanhurskaasti parantaa tapojani -
mutta eihän se tietenkään onnistu, kun on vaan yksi, -
joka voi nostaa sieltä synnin suosta.
Rukoilin aina jotain Jumalalta. Ajattelin, että kun saavutan -
tietyn asian elämässäni, niin sitten se onnellisuus alkaa.
Kun saan hyvän työpaikan, niin siitä elämä alkaa.
Mä rukoilin ja sain hyvän työpaikan. Ei se tuonut kuitenkaan onnea.
Sitten ajattelin, että rukoilen, että saan vaimon. Se puuttui minulta.
Minä rukoilin ja sain vaimon.
Olen onnellisesti naimisissa ja meillä on kaksi lasta.
Kiitos siitä Herralle, hän vastasi rukoukseen, -
mutta sekään ei ollut se mitä sydämeni kaipasi.
Minulla oli ollut lapsesta asti se, mitä minä etsin, Jeesus Kristus.
Kallisarvoinen helmi, mitä Raamattu vertaa kallisarvoiseen helmeen, -
jonka mies löysi, myi kaiken ja osti sen helmen.
Etsin turhaan kaikkia korvikkeita ja turvasin kaikkeen -
ajalliseen ja maalliseen. Yksi mihin turvasin oli raha, -
toinen oli kaikki mitä voi omistaa ja hyvä työpaikka.
Kaikkiin tämmösiin minä nojasin kaikella painollani.
Usko oli semmonen hipponen pilari siinä.
Uskoin silloin, kun minulla oli hätä. Silloin huusin Jumalan puoleen.
Kaikilla on varmaan sellaisia ystäviä, -
jotka ottavat yhteyttä vain tarvitessaan jotain apua.
Muuten he eivät välitä sinusta pätkääkään.
Minä olin Jumalalle tämmönen ystävä.
Kun minulla oli todella hätä, huusin Jumalan puoleen.
Mutta hän kuuli minua kuitenkin ja armossaan vastasi -
ja auttoi minua aina.
Herra halusi minua kasvattaa armossaan ja hän -
pysäytti minut tältä epäuskon tieltä.
Hän halusi, että turvaan Jumalaan, enkä vaan materiaan, -
enkä muihin epäjumaliin, niin sanottuihin epäjumaliin.
Niin minulta meni työpaikka - alta. Sitä kautta tuli tietenkin -
rahallisia ongelmia, koska minä olin aikamoinen tuhlaaja.
Käytin paljon rahaa ja vaikka meni työpaikka, -
käytin sitä samalla lailla, kuin ennenkin. No, en siitä välittänyt.
Ajattelin, että saan hyvää ansio- sidonnaista korvausta.
Varmaan ainakin 500 päivää pärjään tässä hyvin.
Siinä ajassa ehtii jo löytyä toinen työpaikka.
No, vielä meni tilanne siihen, että jouduimme laittamaan -
asunnon myyntiin ja se oli jo vähän kovempi kolahdus.
Minä ajattelin ruveta pelaamaan rahaa - rahapelejä ja tämmösiä.
Yhtäkkiä olin suurissa kahleissa kaikkiin peliautomaatteihin ja -
internet-peleihin. Muistan, että minun piti yöllä herätä joskus -
ja lähteä pelaamaan, jos oli rahaa.
Keskellä yötä heräsin ja tiesin, että vaikka Kokkolassa oli -
paikka missä pelata yöllä. Lähdin sinne pelaamaan automaattipelejä.
Ajattelin aluksi, että rikastun pelien kautta.
Mutta, kun se himo oli oikeastaan niihin peleihin, eikä siihen -
että voittaa jotain. Oli vaan pakko pelata niitä pelejä.
Saatoin parhaimmillaan pelata 6 tuntia jossakin marketin aulassa.
Seistä siellä ja pelata. Rahanhimo on synti, -
mutta tämä synti toi vielä muitakin lieveilmiöitä.
Tietenkin jouduin valehtelemaan paljon läheisilleni, minkä takia -
olen ollut 6 tuntia jossain tipo- tiessäni, enkä vastaa puhelimeen.
Ajankäytöstä jouduin valehtelemaan ja mihin olen rahani käyttänyt.
Koska se himo ei antanut periksi, ennen kun kaikki rahat oli menny.
Sitten, kun ei ollu rahaa, mä keksin, että voi lainata ihmisiltä.
Joo, olen lukenut paljon näistä rahapeliongelmista, että niistä -
on vaikea päästä eroon. Ja jopa verrattavissa alkoholiongelmaan.
Yhtä vakava riippuvuussuhde.
Minä tunsin erään, joka pystyy vapauttamaan, -
Jeesus Kristus, Jumalan Poika.
Sillon täällä oli - siitä on jokunen vuosi - niin oli -
tuolla Eelimissä Lasse Kangassalo saarnaamassa.
Ystäväni pyysi, että mene sinne. Hän ei tiennyt minun ongelmistani.
Koska mä näytin aika, jos nyt voi näyttää hurskaalta.
Sisältä olin eri ihminen, kuin mitä ulospäin näytin.
Tietenkin hän sanoi, mene sinne Lasse Kangassalon kokoukseen, -
että siellä on väkevä Jumalan mies. Ja mä menin sinne.
Mulla oli mielessä se Tuhlaaja- poika, joka sai armon isänsä edessä.
Niin samalla tavalla minäkin voin saada armon Jumalan edessä.
Menin sinne kokoukseen ja Jumala kohtasi väkevästi.
Kaikki kahleet katkesivat.
Silmänräpäyksessä vapauduin peliriippuvuudesta.
Ei minkäänlaista pelihimoa enää.
Siitä minä aina tahdon todistaa ja oikein vihollisen kuullen sanoa, -
että Jeesus minut vapautti siitä peliongelmasta.
Ja nyt Herra on väkevästi johdattanut -
ja koen, että minulla on kutsu Jumalan Valtakunnan työhön.
Ja haluankin viedä Jumalan sanomaa eteenpäin.
Palvella Herraa Jeesusta, joka on minut vapauttanut ja pelastanut.
Suosittelen sinulle ystävä rakas, joka et vielä tunne -
Jeesusta Kristusta, että otat vastaan hänet pelastajana.
Hän on se, jota sinä etsit ja tarvitset. Aamen.
Kiitos Marko. Nämä olivat todistuksia Suomesta.
Ensikerralla lisää.
Jos tykkäsit ohjelmasta ja haluat tukea meitä, -
niin voit käyttää ruudussa näkyviä tietoja. Kiitos.
Tekstitys: Eija Männistö