Nämä ovat maamme todistukset.
Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Ensiksi moikataan Eijaa.
Eija oli ahkera Jumalan palvelija, niin ahkera että sai burnoutin.
Kerron ensimmäisenä, että olen Eija Autio ja asun Äänekoskella.
Olen ollut Herran omana jo 18 vuotta.
Siitä lähtien, kun Herraa lähdin palvelemaan, -
olen ollut Jumalan "juoksutyttö" ja juossut niitä Jumalan juoksuja -
rukouspalvelijana, laulajana ja rinnalla kulkijana.
Olen ollut siinä hyvin ahkera.
Olin niin ahkera, että sain burnoutin.
Sitten jouduin hyvin vaikeaan elämän- tilanteeseen omassa kodissani.
Siellä, niin kuin sanotaan, että ihminen romahtaa, -
niin minä romahdin täydellisesti.
Olen persoonaltani iloinen, räiskyvä.
Meitä on yhdeksän lasta ja olen sellainen maalaistyttö.
Minulla on niin kuin terve järki. Joka asiassa olen ollut tervejärkinen.
Uskossakin olen ollut vähän ahne Herran puoleen.
Sillä lailla ahne, että rakastan Jeesusta koko sydämestäni.
Halajan Hänen läsnäoloansa, odotan Häntä ylistäen, palvoen ja kiittäen.
Sitten, kun mun elämässä tapahtui tämä romahdus, -
se oli totaalinen romahdus.
Se oli joulunaikaan, kun mä väsähdin -
ja sairastuin kuudeksi viikoksi B-influenssaan.
Olin petin omana, tein kuolemaa omasta mielestäni.
Herra ei vielä katsonut, että ottaa minut taivaan kotiin.
Mutta jätin jo hyvästejä rakkailleni itkien.
Mun valitusvirteni olikin jatkuvasti valitusvirttä. Minä vaan valitin.
Kuljin rukouksesta rukoukseen, kävin ihmisten luona rukoiltavana.
Etsin Herran kasvoja, sitten kun nou- sin kuuden viikon jälkeen sängystä.
Mutta minun kielellä oli kokoajan valitus.
Mä valitin, miten kurjaa mulla on, miten kamalaa elämäni on, -
ja Herrakaan ei mua kuule.
Ja tätä jatkui pitkään, monta kuukautta.
Muistan tämän lauantai illan; -
kävin lenkillä, soitin äidilleni, itkin.
Kerroin jälleen taas, että mitä teen tässä elämäntilanteessa.
Miten pääsen tässä elämätilanteessa eteenpäin, -
kun en usko, että Herrakaan voi minua auttaa.
Sitten menin kotiin, aukaisin telkkarin, istuin sohvalle.
TV7:ää mä yleensä katson.
Siellä Pirkko rukoili juuri.
Olin niin lamaantunut siinä, masennus oli niin syvää.
Sen täytyi olla syvää, jos mietin mielenterveyslääkkeitä, -
jos mietin, miten pääsen maanpäältä pois Herran tykö.
Ja Pirkko rukoili.
Yhtäkkiä huomasin kuuntelevani Pirkon rukousta, -
ja kuinka ollakaan, kun itkin sohvalla, olin nostanut käteni Herran puoleen -
ja huusin ainoastaan "Herra! Ilmesty Herra! Auta Herra!"
"En tiedä, miten selviän elämässä eteenpäin, jos sinä Herra et ilmesty."
Pirkko alkoi rukoilemaan juuri niitä asioita, juuri niitä rhema-sanoja, -
mitä Herra tiesi meidän perheessä olevan.
Ne tuli täydellisesti kaikki sieltä.
En voinut mitään, kun sohvalla kuuntelin, kädet ylhäällä.
Olin murheenlaaksossa ja mun sydän oli täynnä katkeruutta -
ja mitä lie, Herra sen tietää paremmin.
Siinä, kun Pirkko rukoili, hän sanoi telkkariin päin katsoen -
"Nosta vaan tyttö sinäkin kätesi, sillä sinä olet vapaa.".
Olin nostanut aikaisemmin käteni ja sanonut -
"Kiitos Jeesus, minä olen vapaa.".
Siinä tapahtui sellainen niin kuin...
Se olotila, mikä minulla oli minuuttia aikaisemmin ja minuutti jälkeen, -
kukaan ei olisi uskonut, -ei ollut muita katsojia kuin Jumala yksin-, -
Herra Jeesus Kristus ja enkelit, -
kukaan ei olisi uskonut, mikä muutos minussa tapahtui.
Muutos oli valtava.
Tunsin, että sydämestäni lähti aikamoinen pato pois.
En tiedä oliko se katkeruutta, mutta sieltä lähti pois ja paljon.
Vapauduin täysin, Halleluja.
Herralle kiitos ja ylistys. Se vapaus on kestänyt tähän päivään asti.
Parhaan todistuksen sain omalta äidiltäni ja siskoiltani.
Sanoivat "Kaikki ihmettelevät, kuinka minä olen muuttunut -
parempaan suuntaan".
Näin todistivat lähimmäiseni, jotka todella tietävät millainen olen.
Jotenkin koen, että tämä vahvistaa sinuakin, jos olet masentunut -
tai jotenkin epätoivoisessa tilanteessa. Herra kuulee.
Älä menetä toivoasi. Usko, vaikka elämäsi olisi kuinka takkuinen, -
hankala, tai ihan mitä tahansa, niin luota, että Jumalalla on -
oma aikataulunsa tehdä se ihme ja Hän voi tehdä ihmeitä monta kertaa.
Ei muuta. Tässä oli tää todistus.
Kaikki tämä tulkoot Jumalalle kiitokseksi ja ylistykseksi. Aamen.
Kiitos Eija.
Anna oli tilanteessa, josta ei selviä yksin.
Kun ei ollut menetettävää, hän uskalsi polvistua Jeesuksen eteen.
Mun nimi on Anna Hämäläinen.
Olen ollut vähän yli kaksi vuotta uskossa.
Tämä on ollut ihmeellistä aikaa mun elämässä.
Mun uskoontulo tapahtui niin, että mun isä kuoli toukokuussa 2010.
Se suru oli liian raskas kantaa. En olisi sitä omin voimin kestänyt.
Viikon kuluttua mun isän kuolemasta -
ystäväni pyysi minut seurakunnan nuorten iltaan.
Illan aikana multa kysyttiin haluanko antaa elämäni Jeesukselle.
Olin eka ihmeissäni, että voiko niinkin tehdä.
Ajattelin, etten kehtaa polvistua sinne alttarille ihmisten eteen.
Mutta sitten ajattelin, ettei minulla ole mitään menetettävää.
Niinpä mä annoin sinä iltana elämäni Jeesukselle.
Siitä lähtien mulla on ollut ihana yliluonnollinen rauha sydämessä.
Pari kuukautta uskoontulon jälkeen -
mun mies sai sairaskohtauksen kuumassa bussissa -
ja kävi kuoleman porteilla.
Jeesus pelasti hänet elämään ja nyt saamme, Luojan kiitos, olla yhdessä.
Meillä oli lokakuussa 2010 ihanat häät.
Olin aina toivonut syyshäitä.
Saman vuoden lopussa Jeesus vapautti minut tupakan himosta.
Olin polttanut yli 15 vuotta tupakkaa.
Sitä seuraavana keväänä huomasin, -
että mulla ei ollut paniikkikohtauksia pitkään aikaan.
Kärsin vuosikausi paniikkihäiriöstä. Se todettiin minulla 17-vuotiaana.
Jeesus paransi mut siitäkin.
Viime keväänä saimme tietää mun miehen kanssa, että olen raskaana.
Että me saadaan Jumalalta ihana lahja.
Raskaus oli ihanaa aikaa mutta sitten viime syksynä -
aloin kärsiä synnytyspelosta.
Pirkko oli eräässä kokouksessa puhumassa, -
syyskuussa, eräässä kotikokouksessa.
Menin sen tilaisuuden jälkeen Pirkon luo rukoiltavaksi.
Pirkko rukoili mun puolesta ja sanoi, -
että synnytys tulee olemaan ihana kokemus.
Olin pitkään rukoillut ja toivonut, että täyttyisin Pyhällä Hengellä -
mutta en sanonut sitä toivetta ääneen.
Ihan yhtäkkiä, kun Pirkko rukoili mun puolesta, täytyin Pyhällä Hengellä.
Kaaduin selälleni maahan ja aloin nauramaan.
En pystynyt lopettamaan nauramista. Ilo vain kumpusi mun sydämestä.
Sen jälkeen olen monta kertaa täyttynyt Pyhällä Hengellä -
kotonakin ollessa ja yhtäkkiä.
Kun synnytys läheni, ja synnytys tapahtui, en pelännyt yhtään.
Olin rauhallisella mielellä ja kaikki sujui hienosti.
Synnytys todellakin oli ihana kokemus.
Nyt meillä on ihana pieni poika.
Mulla on paljon syytä olla Herralle kiitollinen. Aamen.
Onnettomuuden jälkeen Seppo kauhisteli tuhoutunutta omaisuuttaan.
Silloin Jumala koputti Sepon olkapäätä.
Ihan aluksi haluan kertoa, miten Jumala pysäytti minut -93.
Olin Turusta tulossa kotiin autolla.
En ollut ihan Kuopiossa, 10 Kuopiosta, kun nukahdin rattiin.
Auto meni katto edeltä pylvääseen.
Minä siinä autossa olin, en pääsyt autosta pois, se oli kuin rusina.
Ihmisiä, autoja pysähtyi paljon viereen.
Kuulin hyvin, kun ne sanoivat "Siellä on kyllä ruumiita, tuolla autossa."
Se oli niin pahan näköinen.
Sitten tuli ambulanssi, Kuopiosta etelään päin oli paluumatkalla.
Ambulanssimiehet rautakangen kanssa pelastivat minut sieltä autosta.
Minä katselin siinä ympärilleni, että -
"voi kauheata, miten auto meni romuksi.". Ei ollut vakuutustakaan.
Yhtäkkiä joku niin kuin olkapäälle olisi kopauttanut minua.
"Seppo, onko sinulle tapahtunut mitään?"
Minä katselin ja kokeilin itseäni, ei minkäänlaista itselläni ollut siinä.
Se oli Jumalan puhetta. Pyhä Henki oli siinä paikalla -
ja pelasti minun hengen. Minulle alkoi uusi elämä siitä.
Minä en ollut uskossa sitä ennen. Vaimo oli ollut uskossa pitkään -
ja varmasti esirukousta on ollut minulla paljon.
Siitä hetkestä, kun selvisin...
Hinausauto vei auton Kuopioon ja menin kotiin.
Sinä yönä ei nukuttu meillä. Ei tullut uni.
Siinä oli kiitosta, sinä yönä, että olen pelastunut, ei henki mennyt.
Minua ei tässä pitäisi olla, auto on sen näköinen.
Siitä se minun uskoontulo alkoi.
Se ei tullut yhtäkkiä.
Minulla on ihana vaimo, joka on minua kannustanut siihen ja esirukoillut.
Sitten minulla oli toinen käsi kauhean kipeä ja Pirkolla oli Juvalla kokous.
Asun Kuopiossa mutta kotipaikka Juvalla ja siellä paljon ollaan.
Pirkko piti kokousta Juvalla ja me lähdettiin vaimon kanssa sinne.
Sitten alkoi esirukoushetki ja me mentiin sinne paikalle.
Selitin mikä minulla on vaivana.
Olkapää oli kuvattu ja siinä oli ahtauma. Sitä olisi pitänyt leikata.
Jonossa olin.
Ei siinä mitään. Pirkko rukoili. Minun käsi ei noussut tästä.
Pirkko vaan nosti sitä ja nosti ylöspäin.
Käsi nousi, niin kuin nyt nousee yksistään.
Se alkoi heti lämmittämään tässä olkapäässä.
Se tilanne meni ohi ja sitten seuraavana yönä ei ollut kipua.
Yöllä se oli herättänyt, ei antanut nukkua.
Muutaman päivän päästä kipua ei ollut ollenkaan.
Kiitos Jumalalle, että Jumala parantaa tänäkin päivänä.
Uskokaa siihen, että se on aivan totta.
Sitten oli toinen tapaus.
Minä olen uskonut, että Jumala minua parantaa, -
tällaista tavallista pulliaista.
En ole mikään hirveä kiihkouskovainen -
mutta uskon Jumalaan ja Jeesukseen täysin.
Siitä meni vähän toista vuotta.
Minulla oli kauheat niskakivut.
Sekin kuvattiin ja siihen aikaan olin vielä työelämässä.
Työterveyslääkäri sanoi, ettei mitään ollut tehtävissä.
Sitä ei voi leikata, kun... Minä en ymmärrä lääketieteestä, -
mutta juuriaukot oli madaltunut, oli ahtaumat. Ne painoi hermoja.
Särkylääkkeitä käskettiin syömään, että niska mukautuu.
Yöllä ei saanut unta ja autolla ajaessa piti kääntää koko kroppa.
Pirkon kokouksessa Juvalla menin eteen ja Pirkko rukoili puolestani.
Ei mennyt montaa päivää ja pojalla kääntyi pää kuin pöllöllä.
Se oli 2011, eli reilu vuosi takaperin, -
ja se on tosiaankin ollut terve siitä lähtien.
Kiitos Jumalalle, että meillä on näin hyvä Jumala.
Rohkaisen teitä kaikkia, että rukoilkaa. Kyllä sairastumisista parantuu.
Haluan nyt Psalmi 103 alusta lukea muutaman säkeen
"Ylistä Herraa, minun sieluni, ja kaikki mitä minussa on, -
ylistä hänen pyhää nimeään.
Ylistä Herraa, minun sieluni, älä unoh- da, mitä hyvää hän on sinulle tehnyt.
Hän antaa anteeksi kaikki syntini ja parantaa kaikki sairauteni."
Ystävät, uskokaa tekin, että Hän parantaa. Aamen.
Eron jälkeen Pirjo avasi ns. vääriä ovia henkimaailmoihin.
Kun demonit alkoivat todenteolla kiusata, -
oli vaikeaa löytää oikeanlaista apua.
Mä olen Pirjo. Kolme kuukautta sitten juuri täällä samalla paikalla -
Pirkko ajoi ulos riivaajia ja paljon minusta.
Se oli aika yllättävää, ja niin kuin täällä sanottiin, -
Jeesus tekee yllätyksiä meille.
Täällä oli Pirkolla samanlainen kokous kuin tänään kolme kuukautta sitten.
Tulin sinne auttamaan keittiössä, kahvin keitossa.
Jäimme kokouksen jälkeen rupattelemaan Pirkon kanssa.
Juteltiin niitä näitä ja keskusteltiin siitä, koska on tullut uskoon -
ja mitä on harrastanut.
Kerroin siitä, että olen vähän availlut näitä vääriä ovia, -
elikkä energiahoitoja, reikejä, harrastanut joogaa ja sen sellaista.
Neljä vuotta sitten tulin uskoon.
Itseasiassa tämmöinen erämaavaihe alkoi kymmenen vuotta sitten.
Eron jälkeen oli erittäin vaikeata minulla.
Se oli todella hyvin vaikeaa päästä siitä asiasta yli.
Siihen tyhjyyteen lähdin etsimään apua ja menin reikikursille.
Sehän tuntuikin hyvältä ja menin jatkokurssille puolen vuoden kuluttua.
Ystäväpiiri vaihtui, kaikki harrasti näitä esoteerisia asioita.
Rupesin hankkimaan paljon kirjallisuutta, kävin messuilla -
ja kävin enkelikursseilla, ostin kymmeniä kirjoja alaan liittyen.
Tein kaikkia harjoituksia siihen liittyen.
Neljä vuotta siinä sitten hurahti ja menin Egyptiin.
Egyptissä tilanne vain voimistui ja siellä käytiin kaikki temppelit läpi.
Käytiin temppelien pyhimmät paikat -
ja tehtiin siellä jos jonkinlaisia harjoitteita.
Silloin yhtäkkiä, sen matkan jälkeen, tuli niin tiukka tilanne, -
ja henkivallat alkoi todella ahdistelemaan mua monella tavalla.
Se oli todella rajua. On aivan ihme, että selvisin siitä hengissä.
Minulla oli pieni poika, ekaluokka- lainen, joka piti mua maanpinnalla.
Oli vaan päivä kerrallaan yritettävä elää iltaan saakka.
Se oli niin rankaa, että aamulla kun heräsin -
olin väsyneempi kuin illalla nukkumaan mennessä.
Nämä demonit ja henkivallat todella kiusasivat hyvin moninaisin tavoin.
Siitä voisi kertoa vaikka kuinka paljon.
Sitten onneksi soitin eräälle rukoilijalle, -
joka rukoili mun puolesta ja kertoi, että vain Jumala voi auttaa.
Siihen mä tartuin kiinni ja lähdin rukoilemaan.
Se oli ainoa tapa millä henkivaltoja sai ulos.
Alussa rukoilut oli niin heiveröisiä, että meni tunteja aikaa, -
että sai kohtuullisen tilan, että pystyin hengittämään.
Minua ohjattiin pikku hiljaa uskovien yhteyteen -
ja erinäisiin kokouksiin.
Kävin kirkoissa ja hain apua joka paikasta mutta -
tämä on sellainen alue, ettei vastauksia löydy juuri mistään.
Tunsin olevani todella yksin sen tilanteen kanssa.
Tiesin, että jos menen lääkäriin, psykiatrille, -
mut ohjataan välittömästi mielisairaalaan.
Sitä me pelkäsin. En halunnut luopua pojastani, -
niin päätin sinnitellä ja taistella. Se oli vuoden verran rajua taistelua -
henkivaltoja vastaan.
Onneksi rukoukset vahvistui ja vahvistui.
Mennään sitten siihen sunnuntain päivään.
Tulin tänne kokouksen jälkeen, seuraavana aamuna.
Tunsin pakottavaa tarvetta tulla tänne uudestaan.
Tiesin, että Pirkko on aamiaisella. Rohkeasti tulin sisään ja kysyin -
voiko tulla vielä juttelemaan.
Pirkko jotenkin, en tiedä, miten Pyhä Henki kertoi hänelle, -
että tuo nainen tarvitsee apua.
Istuttiin tässä olohuoneessa ja Pirkko alkoi rukoilemaan.
Se rukoilu oli erittäin vahvaa henkivaltojen ajamista.
Pirkon silmät leimusivat ja...
Minä en oikeastaan muista siitä tilanteesta kovin paljoa -
paitsi, että se oli hyvin rajua.
Tunsin, että mua kuristetaan välillä ja henki meinaa lähteä ja ääni.
Ääni oli käheänä kolme päivää sen jälkeen.
Makasin lattialla välillä ja -
itketti kovasti. Se oli hyvin voimallinen kokemus.
Pirkko ei antanut periksi vaan kaikki tyhjeni täällä.
Sain täydellisen vapauden kaikista henkivalloista.
Olin täynnä käärmeitä ja henkivaltoja. En ole enää.
Kiitän Pirkkoa ja Jumalaa. Kiitän Jeesusta.
Jeesuksen veri pesi täysin puhtaaksi.
Pikku hiljaa tässä valmistaudutaan palvelemaan Jeesusta.
Kiitos ja ylistys Herralle. Aamen.
Esko halusi elämäänsä muutosta -
mutta uskovaisten meininkiä hän kauhisteli ja halusi äkkiä pois.
Ulko-ovella hän kuitenkin sai sisareltaan lempeän kysymyksen.
Uskoontulo tapahtui sillä tavalla.
En ollut aiemmin käynyt missään vapaansuunnan tilaisuuksista, -
aivan pystymetsästä tulin.
Minua jonkun verran vanhempi sisko tuli aviomiehensä kanssa uskoon -
ja he minulle soittivat, että Esko, tämä kuuluu myös sinulle.
Ensimmäinen ajatus oli, että nyt meni hyvä kyläpaikka, ne tärähti.
Minnekäs minä nyt menen?
Kuitenkin rohkaisin mieleni ja menin lauantai iltana syyskuussa -86 sinne.
Sillä oli pariskunta, jotka olivat hyvin syvältä pelastuneet.
Viinan ja väkivallan orjuudesta. Minäkin olin pitkällä jo sinne menossa.
He kertoivat Jeesuksesta, paholaisesta, helvetistä ja taivaasta.
Minä ajattelin, että mihin porukkaan olenkaan joutunut. Minua pelottaa.
Minä olin ikään kuin kahden voiman keskellä.
Toinen, hyvin rauhallinen voima: -
"Esko, älä hätäile. Elämääsi tulee muutos."
Toinen voima "Äkkiä ulos vaan.".
Oli lauantai ilta noin klo 23, kun olin menossa sinne ulos.
Se uskovainen sisar tuli perässä, oli seitsemän vuotta ollut uskossa.
Hän kysyi ulko-ovella "Esko, haluatko sinä tulla uskoon?"
Kun hän kysyi niin nätisti ja lempeästi, enhän minä ilennyt kieltäytyä.
Kysyin "Mitenkäs uskoon tullaan? En minä tiedä sellaisesta."
En ollut koskaan kuullut ihmisten rukoilevan ääneen, -
en ollut evankeliumin julistusta kuullut. Olin aivan ummikko.
"Tulehan tänne takaisin. Polvistu tuohon sängyn viereen."
Niinhän minä tein ja hän laittoi kätensä minun olkapäitten ylle.
Hänen miehensä polvistui siihen, entinen katutappelija, -
koko kylän kauhu, jota kaikki pelkäsi, oli saanut elämäänsä muutoksen.
Olin hämmästynyt siitä tilanteesta, että mitä tässä tapahtuu.
Hän alkoi rukoilla "Kiitos Jeesus" ja rukoili pitkään.
Rupesin järkeilemään, miten tuo on mahdollista.
Ei ole minkäänlaista kirjaa sillä edessä ja sanoja vaan tulee.
Hyvin on opetellut läksynsä.
En ymmärtänyt, että Pyhä Henki käytti häntä.
Hänen kiittäessä minulle alkoi rauha laskeutumaan siihen.
Oli vähän niin kuin pöllähtänyt olo.
Lähdin kotiin. Noin 70 km oli matkaa.
Tuli arki.
Siellä vielä paholainen sai minut petettyä.
Kävin töissä ja "Esko, ole mies. Älä vaan lähde niihin mukaan."
"Sulle käy huonosti ja nolaat itsesi." Minä kuuntelin sitä.
Menin pitkäripaiseen ja pari pulloa sieltä.
17 vuotta olin käyttänyt ja vauhti oli kiihtymässä voimakkaasti.
Voimakkaita aineita ostin ja ei kun alas ne.
Tiedättekö mitä tapahtui? Viina ei noussut päähän ollenkaan.
Ensimmäinen ajatus oli "No, se on maanantai päivässä tehty.
Se on epäonnistunut tehtaalla."
Jumalan henki alkoi puhumaan mulle.
Raamattu sanoo "Kun Pyhä Henki tulee, -
Hän näyttää maailmalle todeksi synnin, vanhurskauden ja tuomion."
Pyhä Henki teki siis Eskosta syntisen miehen siinä hetkessä.
Minä soitin niille ihmisille "Olen tehnyt uskon ratkaisun -
ja edelleen tähän loskaan menin, rukoilkaa puolestani."
Tämän sai Jumalan henki aikaan, ei oma voimani.
Se voima tuli ulkopuoleltani. Kristuksen rakkautta oli se.
Samalla tavalla kuin korvessa olevalla miehellä.
Meni vain muutama hetki, kun Jumalan henki puhalsi kotiin.
Istuin tuolissa, rupesin telkkaria katsomaan...
Viuh, siellä olin pitkin pituuttani. Humaus kävi kotonani.
Se kolautti ovet auki, ikkunat auki.
"Sait Seppo jonkun sairaskohtauksen?"
Ei ole kysymys sairaskohtauksesta. Nyt puuttui Jeesus elämääni.
Kun siitä minä nousin ylös, tunsin että nyt on Hartikaisen Esko vapaa.
Minä ymmärsin, että nyt olen vapaa mies.
Perkele irrotti otteensa, kun suurempi voima astui elämääni.
Sen jälkeen tuli jano kokouksiin, rukousta, uskovien yhteyteen.
Vaikka myöhemmin perkele sai perheenkin särjettyä, -
mutta olin löytänyt todellisen perustan elämääni -
ja olen halunnut muillekin sitä kertoa.
Kiitos Esko. Nämä olivat todistuksia Suomesta. Ensi kerralla lisää.
Jos tykkäsit ohjelmasta ja haluat tukea meitä, -
niin voit käyttää ruudussa näkyviä tietoja. Kiitos.
Tekstitys: A. Eskola