Nämä ovat maamme todistukset. Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Annen äiti vihasi häntä.
Joka yö Anne näki unta, että häntä jahdattiin ja tapettiin.
Rippikoulussa toinen tyttö todisti, että elämä voi muuttua.
Tulin noin 15-vuotiaana uskoon.
Ennen sitä elämäni oli ahdistusta ja tuskaa.
Uskoontulooni saakka näin joka yö painajaisia -
niin pienestä lähtien kuin muistan.
Näin joka ikisenä yönä unta, jossa joku ajoi minua takaa -
ja lopulta tappoi. Mistä nämä painajaiset tulivat?
Ne tulivat olosuhteista, joissa minä elin.
Äitini oli henkisesti sairas.
Hän oli vihannut minua saatuaan tietää odottavansa minua.
Sain koko lapsuuteni aikana hyvän kulissiperheen.
Minua ruokittiin ja sain vaatteet, mutta koskaan ei rakastettu.
Minulle ei ikinä sanottu, että minua rakastaa joku.
Kaikki oli päällisin puolin hyvin, mutta elin tuskassa.
Olin niin ahdistunut rippikoulu- ikäisenä, -
että olin valmis tappamaan itseni, koska joka yö joku minut tappoi.
Mutta rippikoulussa kuulin todistuksen -
muutamaa vuotta minua vanhemmilta tytöiltä, -
että Jeesus oli muuttanut elämän. Ilo oli tullut elämään.
Heillä oli hyvä olla ja se näkyi heistä.
Silloin ajattelin, että tuota haluan itselleni. Kokea tuon ilon.
Jos Jumalalta todella saa tuommosen ilon, olen tosi onnellinen sitten.
En tiennyt, miten tullaan uskoon. Kukaan ei kertonut sitä mulle.
Niin itsekseni rukoilin rippikoulun loputtua: -
"Jumala, pelasta minut. Anna se mulle joululahjaksi."
Oli vielä puoli vuotta aikaa jouluun, mutta se tuli sydämestä.
Mä pyysin sitä todella. Lähellä joulua -
elämääni tuli vihollinen. Se repi ja raastoi mua.
Se yritti saada mut mihin vaan, muttei Jumalan luokse.
Henkimaailmaan, okkultismiin. Tunsin henkivallat ennen uskoontuloa.
Tiedän siis, että ne olivat totta. Mutta kun joulu tuli, -
mikään ei voinut estää Jumalaa.
Taas kerran kuulin perheeltä, miten mitätön ja huono olin.
Pahoitin mieleni. itkin joulu- aattona ja menin yksin kellariin.
Pimeässä kellarissa istuin ja mietin, mitä merkitystä minulla on.
Kukaan ei välitä. Kukaan ei rakasta.
Silmäni osuivat vanhaan virsi- kirjaan. Mikähän se tuokin oli?
Rupesin lukemaan sitä kirjaa ja sanat tulivat kohti.
Jeesus pelastaa. Hän antaa syntisi anteeksi. Antaa ilon ja vapauttaa.
Tässä se on! Polvistuin ja koko kellari tuli kirkkautta täyteen.
Sain synnit anteeksi. Koin vapautuksen. Koin ilon.
Koin täydellisen uudestisyntymisen.
Painajaiset loppuivat siihen. Niillä ei ollut enää valtaa minuun.
Olin vapaa, iloinen, onnellinen. Mä luin Raamattua.
Mä koin, että Sana oli totta ja mä tein just Sanan mukaan.
Poltin okkultistiset vehkeet, pelit, jotka liittyivät siihen, -
mitä Jumalan Sana kieltää. Mulla oli täys' vapaus kaikesta.
Entinen elämä oli mennyttä. Näpistelyt ja kaikki.
Mä olin uus' ihminen! Kiitos Herralle, sillä tiellä olen edelleen.
Tuskaa ja ahdistusta tää on kyllä tietyllä tavalla ollut.
Kaikki elämässäni on koeteltu, mutta Herra elää -
ja on kaikista peljätyksistä mut pelastanut.
Luen mieleen tulleen Sanan eli Psalmi 34. Siinä on yksi jae, -
joka on mua puhutellut paljon.
"Tässä on kurja, joka huusi, ja Herra kuuli -
ja pelasti hänet kaikista hänen ahdistuksistansa." (Ps. 34:6)
Kiitos, Anne!
Kun Tuulikki jäi sairaseläkkeelle, tuntui, että tämä oli nyt tässä.
Sitten Tuulikin ammatista tulikin siunaus kaukaiseen maahan.
Olen tehnyt elämäntyöni pääasiassa aikuiskouluttajana.
Olen ompelunopettaja.
Siinä työssä ollessani vuonna -83 sain tulla uskoon.
Se muutti kaiken.
Ei muuttanut sinänsä sitä työtä, -
vaan sain ruveta asioimaan tuon työni puitteissa.
Tuo uskoontulo vaikutti minussa heti sen, -
että ajattelin, että haluan palvella Jeesusta, -
jos Hän ikinä vain huolii ja jos jotakin voida tehdä.
Kului aikaa toistakymmentä vuotta. 1990-luvulla kävi niin, -
että pääsin muutamaksi vuodeksi Thaimaahan kehitysaputyöhön.
Vuonna 2000 tulin takaisin Suomeen.
En saanut enää oman alani työtä.
Jouduin perustamaan yrityksen itse, -
mutta se oli aika rankka juttu.
Terveyteni ei kestänyt sitä. Jouduin jäämään eläkkeelle.
No, on aika turhauttava tunne, kun huomaa olevansa eläkkeellä.
Olosuhteet ovat aika rajalliset. Minä kipuilin monesti, -
että olen jotenkin hyödytön. Toki toimin srk:ssa aktiivisesti.
Kuitenkin koin sisimmässäni, -
että olin jotenkin niin kuin hyödytön.
Minulla ei ollut sitä tehtävää, jonka olisin kokenut sydämessäni -
Jumalalta minulle tulleeksi tehtäväksi.
Sitten kävi niin, että viime vuonna kevättalvella -
olin kotikokouksessa täällä Mikkelissä, -
jossa Pirkko Vesavaara oli mukana puhumassa.
Hän rukoili minunkin puolestani.
Ja kuinkas ollakaan, hän rukouksessa näkee, -
että minulla on kaksi matkalippua kädessäni.
Kun hän sanoi näkevänsä kaksi matkalippua, -
niin valtava ilo täytti mun sydämen.
Oikein sellainen sisäinen innostus.
Ajattelin, että ei Jumala olekaan mua hyljännyt.
Nyt sittenkin taitaa tulla totta siitä, että minä voisinkin lähteä.
Oli vähän ollut nimittäin puhetta. Alustavasti mua oli kyselty, -
että jos lähtisin Kaukoitään erään vähemmistöheimon luokse -
kehittämään heidän käsitöistään myytäviä tuotteita.
Kun nämä matkaliput tulivat minun tietooni, -
niin minulle tuli aivan selkeä varmuus, että voin mennä.
Koin, että ei ole eläkeikä esteenä.
Itse asiassa koin, että nyt olen kypsä siihen tehtävään, -
mihin nyt menen. Aiemmin en olisi sitä ollut.
Jumala oli kyllä kuljettanut minua monivaiheisesti.
Olin eräässä vaiheessa täällä Suomessa joutunut -
tekemisiin romanien kanssa. Olen opettanut heitä.
Se oli minulle aivan selvää valmistamista vieraisiin kulttuureihin.
Idän kulttuurit tuntuivat siis heti tutummilta, kun siellä olen ollut.
Näin mahdollistui asia. Ystävät rahoittivat matkani.
Itselläni ei ollut siihen mahdollisuutta.
Yhden lipun olen jo käyttänyt.
Viime syksynä lokakuusta joulukuun loppuun olin siellä.
Nyt olisi toisen lipun vuoro.
Haluan sanoa sinulle, joka mietit, miten Jumala voi sinua käyttää.
Ei ole kuin yksi kanava: ole lähellä Herraa.
Elä lähellä Herraa.
Ei näitä lippuja kysellä kaupasta.
Ei näitä lippuja tilailla niin vaan matkatoimistosta.
Mutta kun Jumala johdattaa... Minunkin kohdalleni hän johdatti -
raamatunkääntäjän siellä Kaukoidässä, -
jonka kanssa saan tehdä yhteistyötä.
Hän kääntää Jumalan Sanaa.
Samalla hän saa opetella sillä kielellä myös niitä sanoja, -
joita tarvitaan tässä käsitöiden tekemisen puitteissa.
Näin myös hän saa sen sanaston sinne, -
koska hän laatii myös tämän kielen sanakirjaa.
On kuulkaa valtavaa nähdä myös, mitä raamatunkääntäjät tekevät, -
millaista työtä. Olen jo saanut nähdä ja kuulla, -
miten he, jotka omalla kielellään ovat saaneet palasia Raamatusta, -
joitakin lukuja ja joita on evankelioitu omalla kielellään, -
niin miten he ovat tulleet uskoon ja kuinka se koskettaa heitä.
Miten avaa sydämiä se, että me heille vieraat ihmiset -
menemme sinne auttamaan heitä, -
todella auttamaan taloudellisesti. Köyhyys on siellä sellaista, -
mitä te ette osaa kuvitella.
Heillä ei ole oikeastaan mitään.
Siksi se, että he pikkuisenkin voisivat ansaita tuloja, -
saada jotakin käsitöiden myynnistä, niitä valmistamalla, -
niin heille pyritään se mahdollistamaan.
On ollut ihan ihmeellistä nähdä, -
miten Jumala on siellä paikan päällä johdattanut asioissa.
Nyt siellä kylillä odotetaan minua.
Jo ihan lähipäivinä olisi tarkoitus lähteä, kun se vain mahdollistuu.
Varmasti jo noin viikon päästä yritän päästä lähtemään.
Näin ihmeellinen on Jumala.
Hän tahtoo todella, että jokainen voisi palvella Häntä -
sillä lahjalla, minkä Jumala on hänelle antanut.
Minulle se on ollut oma ammattini mutta myös rukous.
Olen kokenut, että kun menen jonnekin, -
niin minun tulee rukoilla siellä niiden ihmisten puolesta.
Kaikissa paikoissa ei ole mahdollista itse puhua evankeliumia.
Ymmärrätte, että on olemassa maita, joissa se ei ole sallittua.
Rukousta voi silti tehdä joka paikassa ja se avaa teitä.
Mekin näimme sen monta kertaa.
Esim. kun minulta loppuivat varat -
rahoittaa tekemäämme työtä, niin ystäväni sanoi: -
"No niin, nyt sitten rukoillaan." Ja niin me rukoilimme.
Päivä tai pari meni, niin oli kannatustilille tullut rahaa.
Taas voitiin mennä eteenpäin ja jatkaa.
Jumala on ihmeellinen ja Hänen johdatuksensa on ihmeellinen.
Voin vakuuttaa, kuten täällä on kuultukin jo, -
että Jumala todella voi ihmeellisesti johdattaa.
On ihan valtavaa saada kulkea Hänen kanssaan.
Nyt moikataan Samia.
Sami teki paljon töitä ja sai hyvän vaimon, oman kodin, lapsenkin.
Silti sydän huusi tyhjyyttä.
Mun vanha elämä oli hyvin vahvasti työtä ja baarielämää.
Sitä jos tarkemmin miettii, niin siitä ei paljon jäänyt käteen.
Aika meni kuitenkin eteenpäin -
ja sain rakkaan vaimon, lapsen.
Meillä oli oma koti ja kaikki asiat olivat ulkoisesti hyvin, -
mutta mun sydän oli tyhjä. Se huuti tyhjyyttä.
Mitkä asiat vaikuttivat mun uskoontuloon ja miten se tapahtui?
Meille syntyi Ada-tyttö -
ja Adalle tuli koliikki hyvin varhaisessa vaiheessa.
Se vei vanhempien voimat ihan totaalisesti.
Siinä vaiheessa vaimoni Johanna uudistui uskossa, -
ja mä näin hänessä sen muutoksen, miten persoona muuttui.
Tuli iloa elämään, voimaa arkeen ja tasapainoa.
Mä mielessäni silloin ajattelin, että mäkin haluan.
Sitten Johanna kävi Pirkon tilaisuuksissa muutaman kerran.
Siellä Pirkko rukoili Adan painajaisten puolesta.
Ne painajaiset hävisivät ihan yks kaks.
Jeesus teki työtä ja siinä vaiheessa mun sydän suli.
Silmät aukesivat. Miksi mä taistelen Herraa vastaan?
Niin mä olinkin seuraavassa Pirkon tilaisuudessa mukana.
Niin kuin tänäänkin, me menimme perheenä rukouspalveluun.
Pirkko katsoi mua silmiin ja kysyi, olenko mä uskossa.
Sanoin: "En."
Mulla oli mahdollista siinä puhua omasta elämästäni -
ja niistä synneistä, mitä mä olen tehnyt Herraa vastaan.
Joku aika sitten mä ajattelin, että mähän olen synnitön.
Kuitenkin siinä hetkessä -
mahdottoman kova taakka oli päällä.
Ajattelin, kelpaanko mä Herralle.
En muista sanatarkkaan, mutta Pirkko sitten kysyi multa, -
haluanko mä jättää elämäni Jeesukselle -
ja saada kaikki syntini anteeksi. Vastasin: "Haluan."
Sitten mun puolestani rukoiltiin.
Tuli mahdoton hyvän olon tunne -
ja vapautunut ja kevyt olo.
Tämä tapahtui viime vuonna marraskuun 15. päivänä. Halleluja!
Se on mun paras teko, mitä olen elämässäni tehnyt.
Entäs elämä nyt?
Suhde Jumalaan on muuttanut elämän ihan totaalisesti.
Elämä on saanut ihan toisenlaisen merkityksen ja syvällisyyttä.
Arvostan elämää ihan toisella tavalla kuin ennen.
Se on mulle yhtä tärkeä asia kuin se, -
että heti kun tulin uskoon, mulla jäi alkoholi pois.
Olin 15-vuotiaasta asti ottanut -
ns. kuppia enemmän tai vähemmän. Se jäi heti pois.
Te tiijätte, että mä en tehnyt sitä työtä.
Jeesus teki sen työn.
Mitä mä olen saanut tilalle?
Mulla on halu lukea Raamattua, mitä ei olis' uskonut.
Luen päivittäin Raamattua ja rukoilen.
Siitä saa arkeen voimaa, iloa, rakkautta.
Kaikkea sitä, mitä ei ollut ennen.
Ja mun sydän on nyt täysi.
Ehkä viimeiseksi tähän, mikä vielä on muuttunut, -
niin arvomaailma meni ihan hupskeikkaa.
Tällä hetkellä avioliitto on mulle erittäin tärkeä.
Me rakennetaan yhdessä avioliittoa nyt kalliolle, ei hiekalle.
On mahtavaa olla yhdessä uskossa -
ja uskossa mennä yhdessä eteenpäin vaimon ja lapsen kanssa.
Mä koen, että varmasti myös meidän tytöillä on paljon parempi kasvaa -
näitten arvojen pohjalta, mitä olen oppinut Raamatusta.
Tuula suunnitteli itsemurhaa ja aikoi viedä lapsetkin mukanaan.
Silloin kolahti keltainen lappu postiluukusta.
Oli vuosi -89. Elämäni oli ajautunut täydelliseen umpikujaan, -
josta ulospääsyä ei tuntunut enää olevan.
Olin alkoholin ja lääkkeiden sekakäyttäjä.
Olin kahden pienen lapsen yksinhuoltajaäiti.
Elämäni oli todella umpikujassa.
Itsetuntoni oli nollapisteessä. Inhosin ja vihasin itseäni.
Lisäksi minulla oli todettu vakava sairaus, josta ei voi parantua.
Mutta kiitos Jumalalle! On taivaallinen ylilääkäri, -
joka on voimallinen parantamaan kaikki sairaudet.
Tästä kerron teille vähän myöhemmin lisää.
Olin väsynyt vetämään roolia: Kaikki hyvin. Ei mitään hätää.
Tuskin kukaan läheisistäni osasi edes aavistaa ajatuksiani.
Olin alkanut suunnitella itsemurhaa.
Kuitenkin mietin, miten lapsilleni käy, kun minua ei enää ole.
Koska rakastin lapsiani, niin eri vaihtoehtoja mietittyäni -
päädyin siihen, että otan lapset mukaan.
Aloin valmistella meidän poislähtöä uudestaan.
Kaikki alkoi olla suhteellisen valmista.
Ainoastaan kirjeen kirjoittaminen vanhemmilleni oli vielä tekemättä.
Halusin kertoa heille syyt, miksi tein tämän teon.
Syy oli vain yksinkertaisesti se, että olin väsynyt elämään.
En jaksanut enää elää. Olisin pyy- tänyt heiltä myös anteeksi tekoani.
Siinä ajatusteni keskellä kuulin, että postiluukkuni kolahti.
Kävin katsomassa, mitä sieltä tuli.
Sieltä oli pudotettu keltainen lappunen, -
jossa kutsuttiin ihmisiä hengelliseen tilaisuuteen.
Tuo kutsu alkoi sanoilla: Nyt nappaa!
Ensin ärsyynnyin näistä sanoista. Laitoin pois sen lehtisen.
Jollakin lailla ne sanat kuitenkin alkoivat vaivaamaan.
Otin uudestaan lentolehtisen esille ja tutkin sitä tarkemmin.
Huomasin, että aivan kotini lähettyvillä on hengellinen tilaisuus.
Puhujana on lääkäri, joka julistaa Jumalan rakkaudesta.
Aloin ajatella, olisiko minulla tässä jokin mahdollisuus.
Tunsin, kuinka hyvä ja paha alkoivat taistella sisimmässäni.
Toinen puoli vakuutti: "Älä ihmeessä lähde. Mikään ei muutu."
Jokin minussa silti vakuutti: "Lähde. Kaikki muuttuu."
Tuli tämä sunnuntai-ilta ja lähdin tilaisuuteen.
Heti aivan alussa ihmettelin, -
miten minulla on niin äärettömän hyvä olla siellä.
Aivan käsittämättömän hyvä olo.
Katselin ihmisiä ympärilläni ja huomasin, -
että näillä on jotakin sellaista, mitä minulla ei ole.
Kuuntelin kauniita hengellisiä ylistyslauluja.
Niissä oli kauniita sanoja.
Siinä laulujen lomassa sanoin Jeesukselle: -
"Tiedät, mitä olen tekemässä. Auta minua. -
Haluan antaa sinulle koko elämäni."
Siinä hetkessä koin, kuinka jokin valtava taakka otettiin yltäni.
Sisäinen iloni vain lisääntyi.
Lähdin kotiin tästä tilaisuudesta.
Iloitsin siitä illalla. Peittelin lapset nukkumaan -
ja ajattelin, että meillä on uusi mahdollisuus.
Jonkin ajan kuluttua sain vielä rukousvastauksen.
Olikohan uskoontulostani kulunut noin viikko.
Huomasin, että Jumala kuulee rukouksiani ja vastaa niihin.
Olin pyytänyt itselleni uskovaista perhettä, -
jossa olisi suurin piirtein saman- ikäisiä lapsia kuin minulla.
Jumala järjesti niin, -
että tyttäreni ja perheen tyttären ikäero oli vain 3 kuukautta.
Tästä perheestä tuli minun hengelliset vanhempani.
Vaikka elämässäni on ollut myrskyä jälkeenkin päin, -
niin uskallan elää uudella tavalla.
Tiedän, etten ole yksin. Jeesus itse on sanonut, -
ettei Hän koskaan hylkää eikä jätä. Minä uskon ja luotan siihen.
Kiitos, Tuula!
Nämä olivat todistuksia Suomesta. Ensi kerralla lisää.
Jos tykkäsit ohjelmasta ja haluat tukea sitä, -
voit käyttää ruudussa näkyviä tietoja. Kiitos!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare