Nämä ovat maamme todistukset.
Nämä ovat todistuksia Suomesta.
Ensin annetaan puheenvuoro Erkille. Erkki on kalamies.
Polvillaan sängyn vieressä puhuessaan Jumalalle -
Erkki on sekä saanut että antanut tarkkoja ohjeita -
- ei pelkästään kalastamisen suhteen.
Tuossa tuli ajatuksiin mielessäni, että miksi minä täällä olen.
Se on rakkaudesta Jeesukseen.
Ensinnäkin olen saanut jo 9-vuotiaana poikasena -
vuonna -58 antaa elämäni Jeesukselle.
Se tapahtui Multian Saharajärvellä kotona oman sängyn vieressä.
Eino Valteinen ja Sauli Oksanen asuivat meillä kokousten aikana.
Siinä sain antaa minäkin elämäni Jeesukselle.
Muutamia elämänvaiheita, kun olen kokenut Jumalan siunausta, -
Jumalan vastauksia rukouksiin.
Olin ollut ehkä noin vuoden uskossa. Olen aika innokas kalamies.
Olin kalalla semmoisella mutalammella.
Tuolloin raha oli tiukalla eikä ollut oikein kunnon varusteita.
Heittouistimella heittelin. Uistin jäi lumpeeseen ja siima poikki.
Vähän murheellinen olin. Menin kotiin, kun ei ollut muita uistimia.
Polvistuin sängyn viereen ja sanoin Jumalalle: -
"Sinä voit laittaa koukut näin, kun huomenna otan toisen uistimen.
N. 20 m rannasta." Heitin uistimen ja pyysin laittamaan koukut niin.
Kelasin uistimen takaisin: niitä tuli kaksi.
Ajattelin, että sekin on niin suuri Jumalan ihme.
Se kannattaa Jumalan kunniaksi sanoa. En minä ole mitään tehnyt.
Sitten toinen asia. Noin 13-vuotiaana sain hankittua rannekellon.
Olin kotipellolla hevosella kiviä ajamassa.
Näin illalla, ettei kello olekaan enää kädessä.
Taas aittaan polvilleen ja puhumaan Jumalalle: -
"Kyllä Sinä voit näyttää, missä kello siellä pellolla on."
Ihan tuli kehotus ottaa harava mukaan.
Menin pellolle kävelemään. Ihan kuin Hän olisi sanonut: -
"Käännä tuo turve haravalla." Käänsin ja siellä kello oli.
Ensimmäinen kokeilu. Kyllä taas olin kiitollinen Jumalalle.
Toki elämässä on ollut monta muutakin asiaa.
Nämä ovat pikkupoikana erikoisesti jääneet mieleen.
Noin 3 vuotta sitten oli taloudel- lista ja muuta ongelmaa elämässä.
Kaikki tuntui umpikujalta. Usko Jeesukseen onneksi ei horjunut.
Olimme Hankasalmella bisnestiimin kokouksessa.
Siellä Kulonpään Kalevi, jota en silloin tuntenut, tuli luokseni.
Hän sanoi, että sulla on hyvin monta ongelmaa, -
mutta Jumala muuttaa ne kaikki kiitosaiheiksi.
Siitä hetkestä hiljalleen alkoi ongelmia laukeamaan ja ratkeamaan.
Nyt täytyy sanoa, että ne ovat kaikki kiitosaiheita.
Jumala on auttanut niissä kaikissa.
Sitten ihan tämän päivän asia, kun Jumala on sama eilen, tänään -
ja iankaikkisesti. Helmikuun lopulla olin täällä kokouksessa.
Olkapäitä oli pakotellut reilun 2 kuukautta.
Yhtään ei voinut näin nostella, kun niihin sattui.
Tulin rukousjonoon ja sanoin Pirkolle, että Jumala voi ne parantaa.
Rukoile, mutta tärkeintä on kulkea Jumalan tahdossa -
ja elämäni ratkaisuissa kulkea Jumalan tahdon mukaan.
Kun Pirkko laski olkapäille kädet, lämmin tunne tuli. Pakotus loppui.
Sen koommin niitä ei ole pakottanut. Jumala toimii nykyäänkin.
Vielä muutama sana siitä, kun Joh. 3:16 sanoo: -
"...niin on Jumala maailmaa rakastanut, -
että hän antoi ainokaisen Poikansa, ettei yksikään, joka häneen uskoo,-
hukkuisi, vaan hänellä olisi iankaikkinen elämä."
Ystäväni, ei riitä, jos sanot kuten mullekin usein: -
"Kyllä minä tiedän nämä asiat." Haluat Jyväskylästä Helsinkiin.
Asemalla on juna sinne menossa ja sinä tiedät sen, -
mutta nousematta junaan et koskaan tule Helsinkiin.
Samoin, jos et ota Jeesusta omana pelastajanasi elämääsi, -
niin koskaan et tule taivaaseen. Ei riitä pään tieto, muotomenot, -
vaan henkilökohtainen usko Jeesukseen. Aamen.
Siinä meni Erkki. Nyt moikataan Mariaa.
Musiikkitähti, jolle maailma tarjosi parastaan.
Hei! Mun nimi on Maria.
Olen 31-vuotias ja pidättelen itkua koko ajan.
Todistaa Jeesuksesta...
Kertoa Hänestä...
jota minun sieluni rakastaa...
Se on ihmeellisempää, mutta se on myös tuskallisempaa.
Sitten Jeesus kutsui luokseen väkijoukon ja opetuslapsensa -
ja sanoi heille: Jos joku tahtoo kulkea minun perässäni, -
hän kieltäköön itsensä, ottakoon ristinsä ja seuratkoon minua.
Sillä se, joka tahtoo pelastaa elämänsä, kadottaa sen, -
mutta se joka kadottaa sen...
minun evankeliumin tähden, hän pelastaa sen.
Mitä se hyödyttäisi ihmistä, -
vaikka hän voittaisi omaksensa koko maailman, -
mutta saisi sielulleen vahingon.
Sillä mitä ihminen voi antaa sielunsa lunnaiksi?
Mä sain tulla vajaa 10 vuotta sitten Jumalan armosta uskoon.
Sen takia mie oon täällä.
Ennen sitä mä aattelin, että mä oon uskossa, -
koska ajattelin, että olin jo maistanut jotakin, -
mitä en ollut vielä maistanut.
Kun sain maistaa Jumalan hyvyyttä, niin tiesin, -
että tämä on jotakin todellista.
Kun sain antaa Hänelle mun suuren syntitaakkani, -
epäonnistumiset, kaikki, -
Hän antoi oman vanhurskautensa, oman elämänsä.
Sain aloittaa alusta.
Mä elin tavallista nuoren naisen elämää.
Mulla oli usko sydämessä, mutta kuten sanottu, -
en tiennyt, että on olemassa jotain henkilökohtaista.
Jotakin todellista, joka sydänjuuria myöten -
koskettaa ja jonka haluaa omistaa täydellisesti.
Vuonna -96 lopussa olin tehnyt pätkätöitä. Asuin Oulussa silloin.
Sain puhelinsoiton, missä pyydettiin tyttöbändiin Helsinkiin.
Olin aina haaveillut esiintymisestä.
Olin ollut oikeastaan pikkuikäni lavalla. Se oli kuin toinen koti.
Maailma tarjosi parastaan.
Heti samana iltana kun lensin Helsinkiin, kirjoitettiin levysopimus.
5 levyn sopimus PolyGram-levy-yhtiön kanssa.
Oli radiohaastatteluja. Kaikki Suomen viihdeohjelmat esiinnyttiin.
Mä ajattelin, että tämä on nyt sitä elämää. Tämä on sitä.
Sydämessä oli näet usko, jonka Jumala oli suuressa armossaan -
ja hyvyydessään jo vaikuttanut Sanansa kautta.
Ajattelin, että tämä on sitä: Jumala antaa parhaansa.
Mutta tiedättekö, ystävät, mä olin hyvin onneton.
Loppujen lopuksi illalla, kun pääni tyynyyn laitoin, -
olin hyvin onneton, yksinäinen, pettynyt.
Mä huusin Jumalan puoleen.
Jumalan Sanassa Raamatussa sanotaan: -
Huutakaa minua avuksi hädän päivänä. Minä tahdon auttaa sinua -
ja sinun tulee kunnioittaman minua.
Siellä kehotetaan meitä tekemään parannus.
Mä sain äidin rukousten vaikuttamana, -
jotka Jumala itse oli vaikuttanut, tehdä parannuksen koko sydämestä.
Ottaa vastaan elämän. Uudestisyntyä ylhäältä Jumalan lapseksi.
Jeesus sanoo: Teidän tulee uudestisyntyä ylhäältä.
Ei sanat riitä kuvaamaan, -
vaikka kuinka haluaisin lyhyesti todistaa Jeesuksesta Kristuksesta.
Ei sanat riitä kuvaamaan sitä toivoa, luottamusta, -
jonka Hän itse asettaa sisimpään, kun saamme uudestisyntyä ylhäältä.
Jeesus sanoo: Rauhan minä annan teille, minun rauhani.
Maailmassa teillä on ahdistus, mutta olkaa turvallisella mielellä.
Minä olen voittanut maailman.
Raamatussa sanotaan myös, mikä on itseäni lohduttanut -
tänä päivänä erityisesti: Monien ahdistusten kautta -
teidän tulee käymän sisälle taivasten valtakuntaan.
Monien ahdistusten kautta tie on kaita.
Rakas ystävä, anna pelastaa itsesi.
Jeesus Kristus kuoli Golgatan keskiristillä sinun puolestasi, -
koska sinä olit niin arvokas.
Vaikka sinä yksin olisit tallustellut täällä maan päällä, -
Jeesus olisi mennyt Golgatalle ja tehnyt kaiken sen, -
että sinä saisit aloittaa alusta.
Jumala ei etsi kauniita, menestyviä, rikkaita, -
kaikin puolin hienoja ihmisiä.
Hän etsii epäonnistuneita, -
kaikkensa menettäneitä - sinua ja minua, -
jotka haluamme yksinkertaisesti nöyrtyä.
Tarvitaan vain yksinkertainen sydä- men usko Jeesukseen Kristukseen, -
että Hän on Jumalan Poika. Älä pelkää vastaanottaa pelastusta.
Se on täytetty.
Seuraavaksi Päivi.
Päivi sai helpotusta elämäänsä näyn myötä.
Näky, jossa enkeli keräili kulhoon eräänlaisia purkkeja.
Odota yksin Jumalaa hiljaisuudessa, minun sieluni, -
sillä häneltä tulee minun toivoni.
Hän yksin on minun kallioni, minun apuni ja turvani: -
en minä horju.
Jumalassa on minun apuni ja kunniani.
Minun väkevyyteni kallio, minun turvani on Jumala.
Turvatkaa häneen joka aika, te kansa; -
vuodattakaa hänen eteensä sydämenne.
Jumala on meidän turvamme.
Tähän on hyvä turvata - Jumalan Sanaan.
Kerron teille eräästä hetkestä.
Olimme kokouksessa Pirkon kanssa ja Pirkko näki näyn, -
jossa enkelillä oli kädessään kulho.
Se enkeli kulki siellä -
sen kansan yllä -
ja ikään kuin edestä näin keräten siihen kulhoon jotakin.
Pirkko ymmärsi, että se jotain, mitä sinne kulhoon tuli, -
oli lääkepurkkeja.
Hän kertoi siitä siinä tilanteessa.
Siinä hetkessä minä ymmärsin: -
minun laukussani oli lääkepurkki.
Olin sen lääkkeen saanut kyllä ihan vaivaan.
Olin kärsinyt monta vuotta hyvin pahasta migreenistä.
Olen ollut monta kertaa lääkärissä -
ja ei ole kovin kauaa siitä, kun olin jopa siinä tilanteessa, -
että ajateltiin, että joudutaan leikkaamaan.
Mutta Herra on ollut uskollinen. Hän on pitänyt huolen.
Mä tartuin tähän asiaan.
Mä ajattelin, että nyt on oikea aika.
Nyt on se aika, että mä voin jättää tämän lääkkeen pois.
Olin jo kauan ajatellut: "Voisinkohan mä luopua tästä. -
Uskallanko luopua?"
Siinä hetkessä mä sain sen voiman.
Mä vein Pirkolle sen pilleripurkin.
Ja mikä ihmeellisintä! Sen jälkeen ei ole myöskään ollut migreeniä.
Vaikka se lääke kyllä oli sen migreenin takia saatu, -
mutta kuitenkin Jumala halusi näyttää, että mä en tarvitse sitä.
En totisesti tarvitse!
Hän on Parantaja ja Hän totisesti sen teki!
Siitä on jo ties kuinka monta aikaa.
Varmaan kohta tulee vuosi.
Ja mä iloitsen tänään siitä, että mun ei tarvitse aina ajatella, -
onko mulla varmasti joku lääke kassissa sen taltuttamiseksi.
Tänään mä uskon Jumalaan ja luotan siihen, että Hän pitää minusta huolen.
Tarmo teki töitä - omasta mielestään vähän liiankin ahkerasti.
Siinä meinasi usko ja jopa pelastus mennä.
Minä olen Tarmo Matilainen Saarijärveltä.
Tulin uskoon vuonna -79 kaksi viikkoa vaimon uskoontulon jälkeen.
Meillä on kotileipomo ja tein töitä siellä vähän liiankin ahkerasti.
Se työ vei kaiken ajan.
Se vei Jumalan Sanan tutkimisesta ajan, ajan hiljentymisestä.
Elämääni tuli sellaisia asioita, mitä Jumala ei hyväksynyt.
Ne tulivat pikkuhiljaa siihen ja saivat vallattua aivan kokonaan.
Kerran pelastettu, aina pelastettu. Sellainen sanonta on.
Tämä on jäänyt omaan mieleeni soimaan.
Luulin olevani pelastettu, vaikka elin synnissä.
Synnissä, mikä on miehen ja vaimon välinen asia.
Jumala otti kiinni minut vuonna -89...
anteeksi vuonna -98.
Minulle tuli syöpä tuonne selkäytimeen.
Sitä hoidettiin ensin iskias- vaivana, mutta se vain paheni.
Menin tutkimuksiin Jyväskylään. Se todettiin kuvauksissa kasvaimeksi,-
joka on syöpäkasvain.
Se oli levinnyt olkapäähän ja toiseen kylkiluuhun.
Se vaivasi niin, että multa meni kävely ja olin rullatuolissa.
Se leikattiin pois niin paljon, että halvaantuminen pysähtyi.
Sain voimakasta hoitoa. Hoidon kautta tuli sydämen vajaatoiminta -
ja vettä keuhkoon. Olin hapessa.
Siellä sairasvuoteella alkoi synnintunto painamaan -
siitä, mitä olin tehnyt - tarkoituksella.
Rukoilin Jumalaa siellä kaksi vuorokautta kuolevien huoneessa.
Olisin voinut soittaa jonkun sinne paikalle, -
mutta ajattelin Jumalan kuulevan rukoukset. Hän lähetti veljen, -
joka tuli sanoi, että Jumala lähetti hänet.
Sain kaikki syntitaakkani tunnot, mitä oli, hänelle tuoda julki.
Sain siinä synninpäästön Jeesuksen nimessä ja veressä.
Tuli käännekohta minun parantumisekseni.
Siitä hetkestä alkaen alkoi toipuminen.
Olin saanut vajaan viikon elinaikaa, muutaman päivän -
leikkaavalta lääkäriltä.
En pystynyt kävelemään kuin pieniä matkoja.
Oli kävely poissa. Voimat lopussa.
Siinä alkoi parantuminen synnin- tunnustamisen jälkeen.
Huomasin, että 'kerran pelastettu, aina pelastettu' ei ole totta.
Jumala haluaa meidän kulkevan todella totista tietä.
Tietä, mitä kestää katsella.
Ei mitään piilosyntejä, ei mitään julkisyntejä.
Jos vanhurskas lankeaa, niin hän nousee jälleen.
Minäkin sain nousta jälleen.
Hoidosta jäi sormenpäät ja varpaat osittain tunnottomiksi.
Jalkapohjassa on niin kuin sukka kasassa, -
ja jatkuva särky jaloissa, mutta se on pientä siinä, -
että olen taivasmatkalla.
Nämä muistuttavat minua siitä, -
että vaeltaisin, niin kuin kutsumiseni arvo vaatii.
Veikon kodissa ei hurskasteltu.
Ehkä juuri siksi joulukirkko teki häneen suuren vaikutuksen.
Minun kohdallani uskoontulo tapahtui ajassa, -
jossa moraaliset valmiuteni eivät olisi mitenkään riittäneet -
syvällisiin pohdintoihin ja ratkaisuihin.
Meillä oli tavallinen pienviljelijäkoti. Isä sairasti.
Kuoleman läheisyys oli meillä aina. Meitä oli kolme veljestä.
Olin 5-vuotias, kun sukumme histo- riassa tapahtui erikoinen asia.
Me käytiin joulukirkossa. Meillä ei harrasteltu hengellisiä asioita -
eikä muutenkaan hurskasteltu.
Tuo kirkossa käynti merkitsi elämääni vallankumousta.
Edelleenkin muistan saarnan, jonka pappi piti.
Se liikkui aiheessa: minä olen lunastanut sinut kuolemasta elämään.
Voisin sanoa, missä kohdin istuin kirkon penkissä.
Kirkko kokonansa ja papin saarna teki minuun valtavan vaikutuksen.
Kun mentiin kotiin, kyselin äidiltä - isältä en uskaltanut -
5-vuotias olin: "Pääsenkö taivaaseen, jos kuolen?"
Äiti antoi parhaan ohjeen, mitä hän osasi: -
"Ole kiltti. Kaikki kiltit lapset pääsevät taivaaseen."
Pyrin olemaan kiltti. Tein jalon päätöksen, -
koska mielessäni oli vahvana, että haluan päästä taivaaseen.
Tuli ilta. Osasin "Levolle lasken Luojani, armias ole suojani".
Kun sitä rukoilin, tajusin, ettei onnistunut tänä päivänä.
Tein päätöksen, että huomenna onnistuu.
Ajattelin, että helppo nakki. Kyllä mä selviän.
Tuli jälleen uusi ilta. Ja taas tuli uusi ilta.
Ja aina sama tulos: ei onnistunut.
Tajusin, että jos taivas on kilteille lapsille, -
mä en koskaan pääse sinne.
Jäljestä päin ajateltuna minä kolme vuotta 8-vuotiaaksi asti -
kannoin selvää synnintuntoa. Ei ainoatakaan ihmistä löytynyt, -
joka olisi voinut kertoa mulle, miten tullaan uskoon.
Kuulin, että 10 km:n päässä eräs mies oli tullut uskoon.
Olin hyvin kateellinen. Toivoin, että joskus näkisin hänet, -
että voisin kysyä, miten tullaan uskoon.
Kun olin 8-vuotias, -
niin helluntailiikkeen kotiseuroja pidettiin kylällämme.
Äiti oli mennyt sinne. Sitten oli seuraavaa kokoustupaa kyselty.
Kun ei kukaan muu ollut luvannut, niin äiti oli sanonut: -
"Ei meillä mene seinät pilalle. Tulkaa meille."
Niin oli meillä sukumme ensimmäinen evankelioimiskokous.
Siinä saarnamies puhui tuhlaajapojasta, -
joka oli niin tuhma kuin voi olla.
Kaiken teki kuin ei olisi pitänyt tehdä.
Kaiken tuhmuutensa jälkeen palasi takaisin kotiin -
ja kohtasi isän, joka antoi anteeksi.
Silloin mulla ikään kuin lamppu syttyi: "Tässä on minun sauma!"
Kiltti en pysty olemaan, mutta jos taivaassa on Isä, -
joka antaa anteeksi, silloin voin päästä taivaaseen.
Tuossa illassa me kolme poikaa, minä nuorin ja kaksi vanhempaa, -
annettiin elämä Jeesukselle. Saarnaajasetä laski käden ylleni -
ja Jeesuksen nimessä ja veressä sain synnit anteeksi.
Valtava vapautus! Siinä penkillä tunsin olevani maailman syntisin.
Kerta kaikkiaan! Kun tilaisuus loppui, -
- se oli kesäkuinen torstai-ilta vuonna -60, -
kokouksen jälkeen lähdin juoksemaan ulos. Hypin ojien ja kivien yli.
Purin sitä onnea ja iloa, mikä sydämessä oli.
Seuraavana aamuna kaverille tietysti ensimmäisenä kerroin, -
että eilen illalla tulin uskoon, annoin elämäni Jeesukselle.
Me pojat mentiin monta kertaa päivässä metsään rukoilemaan: -
"Rakas taivaan Isä, kun olet pelas- tanut pojat, pelasta isä ja äiti."
Kaksi kuukautta myöhemmin äiti pyysi esirukousta ja tuli uskoon.
Siitä kaksi vuotta eteenpäin runsas viikko ennen kuolemaansa -
isä pyysi esirukousta puolestaan.
Nämä olivat todistuksia Suomesta. Ensi kerralla lisää.
Jos tykkäsit ohjelmasta ja haluat tukea meitä, -
niin voit käyttää ruudussa näkyviä tietoja. Kiitos!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare