ISA, POEG JA PÜHA VAIM
TODD WHITE JEESUS KRISTUS KUI ELUVIIS
Aga mis siis, kui Jumal ei tervendagi palve peale?
Kuulen inimesi pidevalt ütlemas:
"Aga mis siis, kui palvetan kellegi eest ja Jumal ei tervendagi teda?"
Mu oma tunnistus on see,
et kui nägin kord kedagi palve peale terveks saamas,
otsustasin, et ma hakkan igaühe pärast palvetama.
Nii ma palvetasingi keskmiselt 10 inimese pärast päevas,
kuid 3,5 kuu jooksul ei näinud ühtki inimest tervenemas.
Meil on vahel hirm, et kui keegi ei saa palve peale terveks,
jääme me lolliks.
See on suur probleem,
sest eneseväärikus ei kuulu vaimuviljade alla.
Jeesus ise ütles,
et peame olema valmis jääma lolliks teiste silmis,
et Jumal saaks tõmmata veel peale iseenestes tarkadele.
Kõigele sellele, mis tegelikult maailmas on mööda.
Vahel kardetakse ka seda, et kui inimene ei tervene palve peale,
jätab palvetaja Jumalast vale mulje.
Jätab kui Jumala halba valgusesse inimeste silmis.
Fakt on aga see, et kui sa lähed kellegi eest paluma,
ei oota nad sellest suurt palju nagunii midagi.
Sa oled juba kui ebanormaalne nende jaoks.
Vähemalt praegusel ajal, kuigi usun, et see hakkab muutuma.
Kui lähen kellegi pärast palvetama, küsivad nad esmalt: "Miks?"
Vastan: "Aga seepärast, et Jeesus tervendab inimesi"
"Hea küll."
"Võin ma paluda su eest?" - "Ju vist..."
Nii see vahel käibki ja siis ma palvetan nende eest.
Kui midagi ei juhtu ja ma ei näe midagi sündimas,
küsin neilt: "Kas kogete mingitki muutust?"
"Ei..."
"Hea küll, palvetame siis veel!" ja ma palun veelkord.
"Isa, ma tänan Sind Jeesuse nimel..." Lihtsalt palun veelkorra.
Tihti inimesed ütlevad, et kogevad mingit soojust läbimas neid,
nii et ma palvetan veelkord.
Nii et üks minut järgneb teisele ja kolmandale.
Paludes kellegi tervenemise pärast...
Kui mõtled palve juures sellele,
et mis siis, kui see inimene su palve peale terveks ei saa,
siis mu küsimus sulle on: "Aga mis siis, kui palvetad ja saab?"
Mis sa siis teed?
Mis sa siis teed, kui palvetad ja inimene saabki terveks?
Mida sa siis mõtled?
Oled vaimustuses?
Suure tõenäosusega sattud hoopis pabinasse.
Olen näinud suurel hulgal inimesi, kes täiega kardavad palvetamist.
"Ei mina palveta kellegi eest!"
Täiesti kohkunud, värisevad ja hirmust kanged.
Samas olen näinud inimesi,
kes on erinevate teenistuste kaastöölised või koguduste vanemad,
kes ütlevad, et nende jaoks käib see asi üle võlli.
Ja käibki, sest see pole tavapärane.
See pole ja seetõttu ma ka ei süüdista kedagi.
Sest kuidas sa saakski pidada midagi normaalseks,
kui sa ei näe seda sündimas?
Selge see.
Seetõttu ka, selliste inimestega koos teenides
ei tõuka ma kedagi pea ees vette, öeldes: "Nüüd palveta!"
Ma ei tee seda kunagi.
Ma ei pea seda vajalikuks.
Samas usun, et võime olla eeskujuks
ja inimesed, kes ei pea tervenemisi reaalseks,
võiksid näha seda oma silmaga ja hakata pidama seda reaalseks.
Olen peale mõnes restoranis käiku istunud osadega ühte autosse,
kes lihtsalt purskavad nutma,
sest nad ei suuda uskuda, mis seal restoranis äsja juhtus.
Võimalik, et nad on isegi pikka aega sõdinud tervenemise vastu.
Mäletan, kuidas käisime kord ühe restorani buffees söömas.
Mina ja suur hulk kirikujuhte.
Nad kõik osalesid konverentsil, kus kõnelesin,
kuid olid kõik äärmiselt skeptilised.
Kuid polnud hullu.
Ütlesin ettekandjale, kui ta tuli, et Jeesus armastab teda,
mispeale ta lõi kõmmdi tassi lauale ja kõndis minema, olles maruvihane.
Oli selge, et algus polnud paljutõotav
ja need juhid mõtlesid, mida ma edasi teen?
Ütlesin, et lähen võtan süüa, mida ma ka tegin, tulles tagasi lauda.
Istusime kõik kenasti koos, ajades juttu ja pidades osadust.
Ja siis ma küsisin ettekandja käest: "Kus te ülemus on?"
"Miks te küsite?"
Vastasin, et tahan ta ülemusega lihtsalt rääkida,
mispeale ta näitas, kus ülemuse kabinet asub.
Nägin ülemust just välja tulemas, mispeale ütlesin:
"Hei, mul on teile üks küsimus", mispeale ta ütles: "Küsige."
Mul oli tunnetusesõna ta selja ja põlve kohta,
mistõttu küsisin: "On teil probleeme selja ja põlvega?"
Ta ütles: "Jaa...Aga mis mõttes?"
Kirikujuhid olid täiega hämmingus, mõeldes, mis nüüd siis toimub?
Küsisin: "Kas tohin palvetada te eest?"
"Ikka, aga peame minema mu kabinetti."
Seisime ta kabinetis ja ma palvetasin ta eest.
Ta löristas nutta, olles nii puudutatud ja paludes palvet ka oma tütre eest.
Olin seal ülemuse kabinetis mingi 15 minutit,
mispeale need kirikujuhid mõtlesid: "Mis toimub?"
Palusin sel ülemusel tulla välja ja jagada mu kaaslastega,
mida Jumal oli just teinud.
Ta tulid ja need mehed tundsid end väga ebamugavalt,
sest nad polnud kunagi varem midagi sellist kuulnud-näinud.
"See on ikka midagi nii teistmoodi!"
Seejärel nägin üht tüdrukut emaga lauas istumas
ja me läksime ühega kirikujuhtidest nende juurde.
Nägin, et see tüdruk on kossu mängija,
nii et küsisin ta käest: "Kas sa mängid korvpalli?"
Ta vastas: "Jaa..."
"Ja sa oled selles hästi osav?"
Ja ta vastas: "Jaa..."
"Sa tahad minna ülikooli, et õppida kõrgtasemel kossu mängima?"
Ja ta ema ütles: "Appikene! Ta on kõigest 9-klassis..."
Ütlesin, et tean seda, kuid ta on äärmiselt andekas.
Ema ütles: "Ta on tõeliselt andekas ja ta treener ütles,
et ta mängib aasta pärast juba kõrgemal tasemel."
Tüdruk tahtis minna ühte kindlasse kohta mängima,
mille nime ma enam kahjuks ei mäleta.
Tahaksin olla faktides täpne, kui neid asju jagan.
Läksin tagasi oma lauda ja me teenindaja tuli tagasi.
Ta ei teinudki suurt palju enamat, kui vaid tõi meile me joogid,
kuid ma ütlesin oma kaaslastele:
"Teate, mida me peaks tegema?" - "Mida siis?"
"Me ettekandja on päris õel, kas pole?"
"Jaa, on küll."
"Teate, mida me peaks tegema?"
Ma võtsin taskust 20-dollarilise ja ütlesin:
"Kas te lööks kampa ja lihtsalt õnnistaks teda üheskoos?"
Nii et me panime kamba peale kokku 160 dollarit jootraha
ja kui ettekandja tuli, ütlesime, et tahame teda õnnistada.
Ta küsis: "Mida? Miks?"
Ja seejärel: "Mida iganes!", võttis raha ja kõndis minema.
Ja kõik olid näod pikal, mõeldes: "See läks nüüd küll nihu!"
Aga ma ütlesin: "Ei läinud midagi.
See on seeme, mille kaudu Jumal ta kätte saab."
Läksin hiljem ta juurde ja hakkasin temaga rääkima.
Tuli välja, et ta oli minemas läbi millestki väga dramaatilisest oma elus
ja oli kõvasti haiget saanud.
Ühtlasi uskus ta, et see oli kõik Jumala süü.
Jagasin temaga tegelikku tõde, tuues esile kõik vale allikad,
mispeale ta kallistas mind ja ütles: "Südamest tänu! Te olete imeline!"
Restoranist välja minnes palvetasin veel ühe inimese eest.
Autosse istudes, hakkas üks naine, kes oli vist kõigi nende juhtide juht,
lihtsalt tihkuma.
Küsisin: "On teiega kõik hästi?" - "Ei ole!"
Ta ütles: "Olen kogu oma elu selle kõige vastu sõdinud.
Kuida see kõik saab võimalik olla?
Olen rajanud oma elu valele!"
Ja ta hakkas lohutamatult nutma.
Kogu ta elu muutus selle hetkega,
sest ta oli näinud, mida see tähendab,
kui keegi astub kindlana oma usus välja,
hoolimata sellest, mida inimesed arvavad või usuvad.
Nii et tagasi algse küsimuse juurde ja selle juurde,
mis siis, kui sa palvetad ja see toimibki.
Ma palusin vist u 1000 inimese eest, enne, kui nägin esimest läbimurret.
Päriselt ka!
Jagub mul piisavalt usku?
Oli 3 asja, mida Jeesus kunagi ei öelnud.
See pole sinu aeg,
sa vajad rohkem usku,
see pole Jumala ajastus. Ta kunagi ei öelnud seda!
Ta ei öelnud ka, et vajad rohkem usku,
nii et tule tagasi, kui oled seda saanud.
Ta ei seadnud kunagi inimeste usku küsimärgi alla.
Kuid räägime pisut ajastusest.
Jesaja raamatus on kirjas,
et Tema vermete läbi oleme me terveks saanud.
1 Peetruse 2:24 ütleb samuti seda sama.
Nii et läbi ajaloo me oleme olnud ja oleme terved.
Jesaja elas sadu aastaid enne Peetrust,
nii et nende kahe vahelisse aega jääb tervenemine.
Jeesus maksis hinna meie eest.
Piiblis on öeldud, et kui usume Tema nimesse,
oleme ka Tema vermete läbi terveks saanud.
Nii et kui oleme usu läbi õigeks saanud,
on tervenemine osa sellest lepingust.
Inimesed ütlevad vahel:
"Ma ei tea, kas ma usun tervenemisse!"
Samas, kui Markuse evangeeliumis
lasid 4 meest oma halvatud sõbra katuse kaudu Jeesuse jalge ette,
siis nad tegid seda ju tema tervenemise nimel
ja mitte mingil muul põhjusel.
Jeesus vaatas selle mehe peale ja ütles:
"Ole julge mu poeg, su patud on sulle andeks antud!"
Need mehed ei toonud oma sõpra patte andeks saama.
Nad isegi ei mõelnud sellele!
Nad tõid ta sinna selleks, et ta võiks terveks saada,
kuna tol ajal juhtus imesid täiega ja see on see, mida kõik igatsesid.
Jeesus kuulutas elu.
Variserid aga mõtlesid: "Kelleks see mees end õige peab?
Ainult Jumal saab patte andeks anda!"
Jeesus aga teadis, mida nad mõtlevad,
mis tähendab, et ka mina kristlasena võin teada, mida teised mõtlevad.
Ma tean see on hullumeelne, kuid samas tuleb selleks valmis olla,
sest inimesed mõtlevad igasugu imelikke asju.
Kuid Jeesus ütles: "Ole julge, poeg - su patud on sulle andestatud!"
Ja siis ta küsis rahvalt: "Miks te imestate oma südameis?
Kumb on olulisem öelda?
Kas: "Võta oma voodi ja kõnni!" või: "Su patud on sulle andestatud."
"Et te aga teaks, et Jumala Pojal on ka meelevald andestada patte,
siis: "Võta oma voodi ja kõnni!"
Nii et Ta sidus need kaks asja ühte.
Jaakobuse 5:14 ütleb,
et kui keegi on haige, siis ta lasku enda üle palvetada
ja usupalve päästab haige.
Pääste ei tähenda vaid päästet taeva saamiseks.
Pääste tähendab ka vabastamist, tervenemist, valla päästmist, kaitset,
turvalist hoidmist, head käekäiku jne.
Tolles kontekstis tähendab sõna "pääste" tervenemist;
seda, et usupalve päästab haige. Hämmastav!
Ja siis seal on lisatud:
"Ja kui ta on pattu teinud, siis antakse talle andeks."
Nii et tervenemine ja andestus käivad seal käsikäes.
Need kuuluvad ühte lepingusse.
Kui me joome leivamurdmise ajal karikast mahla,
siis see esindab Jeesuse verd.
Ja me sööme ka leiba.
Kui need puudutaks vaid me pattude andestust,
siis piisaks vaid mahla joomisest.
Me ei vajaks enam leiba.
Me ei vajaks nö Kristuse ihu.
Kuid samas juhtus ju ka midagi Tema ihuga.
Jeesus ütles: "See on minu ihu, mis murti teie eest."
Kuid mitte Jeesuse luud polnud need, mis said murtud.
Me oleme Tema vermete läbi terveks saanud.
Leivamurdmine on tervendav leping,
kätkedes endas nii andestust kui tervenemist.
Need on kaks ühes.
Neid kahte ei tohiks kunagi eraldada, kuna need kuuluvad kokku.
Kui me tõesti astuks selle sisse
ja mõistaks päriselt Jeesuse ristil rippumise reaalsust.
Jah, Ta löödi risti minu eksimuste pärast.
Paljud kristlased ei taha vaadata filmi "Kristuse kannatused",
kuna nad ütlevad, et see on liiga räige ja seda ei saa vaadata.
Kuid seda tuleb vaadata! Pärani silmi!
Sest Piiblis on öeldud, et see oli hullemgi veel.
Seal on öeldud, et Ta polnud enam inimese nägu.
Kui me aga ei näe ega mõista seda tegelikku reaalsust,
millest Jeesus läbi läks,
siis me ei ela ka iialgi välja seda lepingut, mille eest Ta maksis.
Seda on oluline mõista.
Üks laul ütleb:
"Ma ei saa iial teadma, kui palju see maksma läks
viia mu patud ristile."
Mina ei laula nii.
Mu laul kõlab: "Ma pean teadma, kui palju see maksma läks,
et viia mu patud ristile."
Ma pean teadma seda hinda.
Sest hind, mille Jeesus maksis, määrab ära minu väärtuse.
Ja kui ma seda näen,
mõistan ka seda, et olen Isa jaoks väärtuslik.
Ta maksis hinna ka selle eest, et ma võiks olla terve.
Nii et küsimuse peale: "Aga mis siis, kui Ta ei tervenda?",
vastaks ma nii: Jeesus on Jumala tahe.
Kõik, mida sa näed Jeesuse elus, on just täpselt see,
mida Jumal teeks või ütleks.
Sest Jeesus ei teinud kunagi midagi, mida Jumal poleks Talle näidanud,
ega öelnud midagi, mida Jumal poleks Talle öelnud.
Kuhu iganes Jeesus ka läks, Ta jutlustas, õpetas ja tervendas.
Ta ei lahkunud kunagi kusagilt ilma neid kolme asja tegemata.
Suured rahvahulgad tulid Ta juurde ja kõik said terveks.
Oli aegu, kus kõik kokkutulnud said terveks.
Keegi ei läinud ära haigena.
Uskumatu!
Jüngrite teenistuses juhtus sama asi - kõik said terveks
ja suur hulk inimesi hakkas uskuma Jumalasse.
See ongi evangeelium ja see on hämmastav.
Kui ma ütleks enamusele kristlastele täna,
et Jeesus löödi risti selleks, et nende patud saaks andestatud,
vastaks nad: "Muidugi."
Kui ma küsiks enamuselt kristlastelt täna:
"Kui te seda usute, kas pääsete siis taevasse?",
vastaks enamust neist: "Muidugi."
Kui ma aga ütleks,
et Jeesuse vermete läbi peaks ka tervenemised sündima,
vastaks enamus kristlasi: "Ma pole selles nii kindel."
Miks?
Sest me oleme rajanud oma usu andestusele ja taevasse pääsemisele,
ignoreerides Kuningriigi evangeeliumi,
mis tähendab taeva tulekut sinu sisse,
et sa võiks voolata Jumala Kolmainsuses.
Jeesus oli siin maa peal, kui Jumal Poeg,
Jumal oli taevas, kui Isa Jumal,
kuid Püha Vaim oli kui Jumala agent, hingates Jeesuse elu üle.
Nii et kui Jeesus oli 30-aastane ja Püha Vaim tuli Ta üle,
läks Ta 40-päevaks kõrbe, tuli tagasi
ja tegi võimsaid tegusid.
Ta tegi palju head ja tervendas kõik, kes olid vaevatud Saatana poolt.
See on ka iga koguduse ja uskliku missioon.
Me oleme kuninglik preesterkond ja püha põlvkond,
kes on eraldatud Jumala heaks. Jumala valitud rahvas.
Tõlge: Anne-Ly Raukas