Hej! Jag heter Susanna Kokkonen, och det här är Timglaset.
I detta program talar vi om historiska ämnen -
som hör samman med aktuella teman.
I dag ska vi för andra gången tala om att åldras -
och om hur vårt samhälle förhåller sig till äldre personer.
Min gäst är professor Timo Strandberg, -
och vi ska samtala om detta tema ur en lite annorlunda synvinkel.
Professor Timo Strandberg, välkommen till programmet!
- Tack. Tack för inbjudan.
- Du är invärtesläkare och specialiserad på geriatrik.
Ordet "geriatrik" kan vara lite främmande för många.
Vad är geriatrik egentligen?
- Jag är specialistläkare i invärtesmedicin -
och specialiserad även på geriatrik -
som sedan början av 90-talet varit -
ett specialområde inom läkarvetenskapen -
precis som invärtesmedicin, kirurgi och barnsjukdomar.
Gerontologi är läran om åldrandet.
Det är ett paraplybegrepp som innehåller olika områden.
Biogerontologi t.ex. som fokuserar på åldrandet på cellnivå.
Socialgerontologi koncentrerar sig på social frågor rörande åldrandet.
Geriatriken är medicinsk gerontologi.
Geriatriken är specialiserad på att behandla äldre människors sjukdomar
som har många särdrag.
Geriatriken är som sagt ett eget specialområde inom medicin -
sedan början av 90-talet.
I Finland finns idag kanske lite under 400 specialistläkare inom geriatrik.
Efter läkarexamen kan man specialisera sig på olika områden.
Att specialisera sig på geriatrik tar 5 år.
Då är man specialist på medicinsk vård av åldringar.
- Kan du berätta om något lite mera personligt?
Vad är det som särskilt intresserade dig i geriatriken?
Varför specialiserade du dig just på det?
- Jag specialiserade mig på invärtes medicin -
på Helsingfors universitetssjukhus Mejlans -
och där började geriatriken på slutet av 80-talet bli det nya området.
Där fanns goda rollmodeller.
Prof. Lauri Autio var den första överläkaren i geriatrik -
vid Mejlans sjukhus och hans efterträdare Reijo Tilvis blev -
den första professorn i geriatrik vid Helsingfors universitet.
Reijo var min goda vän och min handledare.
Då jag i början av 90-talet eller slutet av 80-talet -
specialiserade mig på invärtes medicin -
sa Reijo någonting i stil med att detta var framtidens disciplin.
Det finns många äldre människor och de behöver specialister.
Där började det.
På 90-talet jobbade jag mest med invärtesmedicin -
men småningom började jag rikta in mig på geriatriken.
År 2005 valdes jag till professor i geriatrik vid Uleåborgs universitet.
Vid alla universitet med ett medicinskt fakultet -
finns en professur i geriatrik.
Jag var där i 6 år och sedan återvände jag till Helsingfors.
Jag var professor vid Helsingfors universitet -
till min pension i våras. Idag är jag professor emeritus.
- Själv har jag bott länge utomlands. I vårt samhälle har jag stött på -
ett sådant fenomen att nästan alltid när man talar om åldrande -
talar man om det som någonting negativt -
eller som något dåligt som händer.
Vad betyder det här? Varför är det problematiskt att åldras?
- Jag är ingen kulturfilosof eller kulturspecialist -
men när jag har studerat och läst historia -
så visst har åldrandet ofta redan i historien uppfattats som -
en börda eller ett problem. Man talade om fattigstugor osv.
Det finns förstås samhällen -
där de gamla uppskattas mycket.
Jag ser inte heller att inte vi också skulle uppskatta äldre personer -
som närstående, mor- och farföräldrar osv.
Men nu när antalet över 75-åringar -
alltså de som är åldringar, hela tiden har vuxit...
Vi vet mycket väl att det skett en sådan förändring i vårt samhälle -
och på hela jorden att det finns fler åldringar.
Då är det klart att det också finns fler problem.
Jag kommer ihåg att redan i början av 80-talet -
hade en finsk tidskrift följande rubrik på omslaget: -
"Finland klarar inte av alla sina åldringar".
Det är alltså inte en så ny fråga. Det är klart att under de senaste åren -
har det florerat braskande rubriker -
om problem i vårdinrättningar för äldre.
Det är klart att sådana ger näring åt en negativ bild.
Man bör komma ihåg att medellivslängden i Finland -
har ökat och vi har allt fler åldringar.
I detta hänseende har de det riktigt bra.
Jag var president för Europas geriatrikförbund för flera år sedan.
Då jag har jämfört geriatrisk vård i olika europeiska länder -
skulle jag inte säga att det generellt går så väldigt dåligt i Finland.
Man bör inte dölja problemen, men inte heller förstora dem.
- Du är redaktör för boken "Suomiko onnellisen vanhuuden maa?"
(Finland, den lyckliga ålderdomens land?)
Vad var det som utlöste skrivandet och redigerandet av den boken?
- Ja,jag hade glädjen att redigera den -
tillsammans med professor emeritus Eino Heikkinen.
Han är den finska gerontologins -
långvarige forskare och en inflytelserik person.
Han var läkare och sedan professor i gerontologi vid Jyväskylä universitet.
Heikkinen lockade med mig i ett projekt för några år sedan.
Det gick ut på att vi borde lösa problem som gäller ålderdom -
och skriva en bok och där förslå helt konkreta saker.
Vi hade egentligen båda en sådan uppfattning -
man i Finland kanske inte riktigt förstått -
vilka följderna blir av att det blir allt fler åldringar och pensionärer.
Vi samlade ihop en grupp mycket duktiga skribenter från olika fack.
Ursprungligen var tanken att vi skulle belysa åldrandet -
ur många olika synvinklar, inte bara medicinska.
Inte heller på cellnivå, utan mera enligt socialgerontologin -
och frågor om pensionering. Bl.a. chefen för Pensionsskyddscentralen -
skriver här. Det är en stor grupp av verkliga experter från olika branscher.
Vi sitter ju nu i ett program med begränsad programtid -
och vi kanske behandlar saker ganska kort -
så kan jag ju här göra reklam för vår bok och säga -
att den innehåller ganska många synpunkter på ämnet.
- Titeln på boken innehåller ju redan i sig enligt mig på sätt och vis -
en värdering: Är Finland den lyckliga ålderdomens land?
Om du fick föreslå det, vilka konkreta åtgärder behövs för att -
Finland skulle bli den lyckliga ålderdomens land?
En av utgångspunkterna i boken är, som vi talade om i början -
att åldrandet ofta ses som ett problem, en börda -
så mitt och Heikkinens centrala tema är -
att också lyfta fram de goda och positiva sidor som hör åldrandet till.
Sanningen är ju självklart den -
att i Finland bor majoriteten av 75-åringarna hemma -
och lever ett ganska gott liv.
Bland Finlands geriatriker, som är ca 400 personer, gjordes på 2000-talet -
flera gånger enkäter om var de arbetar -
och vad de anser om åldringsvården.
Gällande svaret på frågan om konkreta åtgärder som behövs -
var det som kom starkast fram bland geriatrikerna -
det att man borde få mer kunskap om åldrandet och åldringsvård.
Medicinskt sett borde det finnas mer kunskap -
för inte hinner ju geriatrikerna vårda alla åldringar.
En annan sak som kom fram är attityderna, att påverka dem.
Det är också viktigt att lyfta fram det positiva.
Någonting man talar mycket om just nu, -
inte endast inom geriatrisk vård -
utan allmänt i hälso- och sjukvården är arbetskraften.
Hur ska arbetskraften räcka till i fortsättningen -
och varifrån ska äldrevården får kunnig arbetskraft? Mycket viktigt.
Vid varje givet ögonblick är ca 10 % av dem som är äldre än 75 år -
antingen i behov av hemsjukvård -
eller s.k. institutionsvård eller vård och omsorgsboende.
Att få entusiastisk och god personal till detta -
är en mycket viktig fråga, anser jag.
Det här hör också samman med att om vi ger en mycket negativ bild -
av äldrevården så kan det få en motverkande effekt.
Vill man då arbeta inom den?
Det är inte fråga om att dölja miss- förhållanden. Det ska man inte göra.
Man bör bibehålla hög kvalitet.
Om vi tänker på de vårdinrättningar -
som har föranlett många rubriker om dålig vård -
så är tillsynen förstås viktig.
Samhället och kommunerna bör övervaka verksamheten.
Det är ju inte bara i de privata vårdinrättningarna -
som det funnits missförhållanden.
De har också förekommit i kommunala sådana. De bör övervakas.
Kvaliteten måste vara god. För att den ska vara god -
så bör det finnas tillräckligt många goda och entusiastiska anställda.
En positiv sak som kom fram idag -
är att regeringsbeslutet från i somras om -
åldersombudsmannens tjänst idag har utlysts.
Det här ser jag som en mycket positiv sak.
Nu finns det alltså en person som driver de äldres sak.
- Du nämnde tidigare att det också är en fråga om attityder.
Jag själv har en känsla av att det inte alltid är fråga om penningbrist.
Det är ju attityderna som bestämmer vart pengarna beviljas.
Vad finns det för problematiska attityder i vårt samhälle?
Du är ju specifikt läkare i geriatrik -
berätta varför man i vårt samhälle dyrkar ungdom?
Varför är också jag redan gammal?
- Ja, det är en bra fråga -
och går kanske in på ett område som jag inte är specialist på.
Inför det här programmet kollade jag upp åldersfördelningen i riksdagen.
- Ja, vad är den?
- Idag är ca 22 % av Finlands befolkning, ca 1,2 miljoner, över 65 år.
I riksdagen hör ca 15 % till denna grupp -
så mycket skiljer det alltså inte.
3,5 % av riksdagsledamöterna är 20-30 år gamla.
Majoriteten är dock 30-60 år gamla.
Om man dyrkar ungdom eller inte beror lite på hur man ser på saken.
Ungdomen avhjälps ju med åren. Den är inget permanent tillstånd.
Det är kanske viktigt att komma ihåg.
Alla unga människor blir en gång gamla, om de lever länge nog.
- Det är just det som känns så konstigt i den här diskussionen -
och i hur man talar om åldrandet.
Alla vet ju att de någon gång själva har det framför sig.
Om man får leva blir man gammal.
På sätt och vis är det svårt att förstå -
varför vi inte ser de äldre som individer, utan som en utgiftspost.
Diskussionen rör sig ju väldigt mycket kring pengar.
Det finns inte pengar för personal eller för det ena eller det andra.
Pengar finns, men vad man använder dem till är en attitydfråga.
- Ja, det är klart. Användningen av pengar är politik.
På tal om att förändra eller påverka attityder så minns jag en analys.
Jag kommer inte ihåg var i världen den var gjord -
men man hade studerat diskussioner på Twitter och andra social medier.
De var negativa just i frågor om åldrande och äldre personer.
Diskussionen gav ett negativt intryck.
Grovt taget var resultatet det att -
när man såg på de äldre som en massa var det negativt.
Men när man såg på dem som mor- och farföräldrar -
och de flesta har ju sådana, så var det en positiv sak.
Man borde kanske på något sätt individualisera dem.
Det vore ett sätt att lyfta fram det.
Vanligen har man äldre släktingar. De står en nära och det är trevligt -
att gå någonstans där de är. Om man ser på dem bara som en massa -
som antingen är en börda eller en utgiftspost eller hur man nu tänker -
så kan man förstås tycka att "de stjäl vår framtid" eller liknande.
- Ja. Då jag forskade inför denna intervju och serie -
så märkte jag att det finns ganska mycket skrivet om ämnet.
Det sägs att hälsovården och äldreservicen är i kris.
Vad anser du om det? Är det kris, och om det är det -
hur ska man lösa den, eller vad borde man göra åt den?
- Ja, det är ju förstås lite... Man kan ju se kriser i samhället -
på väldigt många olika områden.
Och det är ju förstås politikernas uppgift att tänka på dem.
- Men som läkare?
Om du tänker på äldre personers hälsovård och basservice?
- Jag hänvisar här till att då man frågade geriatriker -
vilka som är de största problemen i äldrevården så sa de -
att det var viktigt med ökad kunskap. Om jag ska tala som läkare -
så kunskap om vilka som är äldre personers viktigaste sjukdomar -
och hur man ska behandla dem. Att öka kunskapen -
på alla nivåer inom hälsovården.
Geriatrikerna kan inte sköta om alla äldre personer.
Inom medicinen har man traditionellt talat om: en sjukdom - en behandling.
När man kommer till sjukhuset behandlas man för någon åkomma -
och det är där med det. Effektiv vård.
Det fungerar inte nödvändigtvis alls så med äldre patienter -
för de har ofta många sjukdomar. Det finns geriatriska syndrom -
som t.ex. gerasteni som försvårar vården.
Vi borde ändra inställningen till vården i en geriatrisk riktning.
Jag ser ingen annan lösning än att öka kunskapen -
och det behövs ett visst antal geriatriker.
Säkerligen fler än det finns nu -
men inte kan man ju öka deras antal hur mycket som helst.
Allmänpraktiserande läkare, sjuksköterskor och alla bör ha -
en sy på hur man på jourmottagningar och avdelningar -
bäst tar hand om multisjuka patienter och dem med många hälsoproblem.
Jag har också varit forskare -
så har jag sett att forskning kring geriatriken har ökat väldigt mycket -
och ökar i världen. Inom läkar - vetenskapen forskar man allt mer i -
just äldre personers sjukdomar och olika problem.
På sätt och vis ser jag nog detta som någonting mycket positivt.
Vi har naturligtvis diskuterat i samhället -
om att pengar för forskning minskar och att många hinder finns.
- Ja, vi ställs alltså igen och igen inför attityder -
och vårt samhälle har förändrats -
inte endast i inställningen till äldre personer -
utan värderingarna har hårdnat under senaste årtionden.
Många säger att de unga mår mycket dåligt i vårt samhälle.
Man kan alltså inte säga att attityderna är hårda bara mot äldre -
utan det är uppenbarligen hela samhället som förändrats.
Om vi tänker på människovärdet, att varje individ är värdefull -
så tycker du att det märks i attityderna -
och i hur man förhåller sig till äldre och sjuka personer?
- Ja, det är klart att det kan synas. Som du sa -
så visst har ju själviskheten ökat och attityden är "jag, och jag först."
Kanske det har att göra med att det sociala mediernas kultur?
Språkbruket har blivit hårdare -
inte bara mot äldre människor utan överhuvudtaget.
I riksdagen har man talat om hurdant språk man kan använda där.
Kanske man kan se en allmän trend i samhället.
Den riktar sig säkert lika mycket mot äldre människor.
Å andra sida kanske man kan se åldersombudsmannen som ett tecken-
på att samhället i alla fall anser det vara viktigt -
att främja dessa frågor.
Jag skulle inte vara så förskräckligt pessimistisk i frågan.
Tänk bara på coronaepidemin -
som vi plötsligt fick på nacken för ett par åt sedan -
så visst försökte man ju där skydda dem som var över 70 år -
med åtgärder och rekommendationer som man kan vara av olika åsikt om.
Om man tog dem på för stort allvar och stängde in sig mellan fyra väggar-
så var det ju förstås inte så bra.
Å andra sidan vaccinerade man först sårbara och äldre personer.
Så visst finns det många klart positiva tankar och försök i samhället.
Det att man införde begränsningar och rekommenderade isolering -
medförde ju många potentiella nackdelar för äldre personer.
Man rör sig inte och man kan inte träffa sina närstående.
Ensamheten ökar. Detta är helt klart problematiskt.
Då man talar om långvarig covid eller postcovid, ser jag som geriatriker -
att den verkligt långvariga coviden kommer att vara -
att korrigera de problem som ensamheten orsakat.
Problem som minskad rörlighet orsakat, -
då funktionsförmågan försvagas.
Det är en stor utmaning inom äldrevården under de närmaste åren -
eller överlag då det gäller vård av äldre personer.
Det har vi bara börjat med -
men där ser jag i alla fall att det gjorts god forskning.
Själv har jag lett forskningen SPIN i Helsingfors.
Det är en europeisk forskning som fanns redan innan coronan.
Som tur är hann vi få den klar innan coronan.
Där strävade man efter att reda ut om man kan förhindra att -
funktionsförmågan försämras hos bräckliga personer över 70 år.
Förhoppningsvis syns resultaten bättre i offentligheten nästa år.
Så visst finns det en del positiva saker -
trots följderna av coronan, då det gäller att korrigera dem.
- Ja. Jag ställer här till slut -
en mycket stor och kanske också svår fråga.
Hurdant anser du att ett människovärdigt liv är?
- Ja, människovärdet är naturligtvis odelat och...
Det är naturligtvis grunden till allting, -
att vi lever ett människovärdigt liv.
Det kommer man inte ifrån, sådär kort sagt.
I äldrevården måste man förstås tänka mycket på detta -
då det gäller vården, hur långt man ska gå i den.
Man har försökt sätta upp olika etiska regler för detta.
Bl.a. då coronan började måste man ju tänka på -
hur man ska gå tillväga med begränsade resurser.
Själv var jag med och funderade över detta på Mejlans sjukhus.
Det är ju svåra avgöranden, många gånger.
Många olika synpunkter kan motiveras.
Är en ung människas liv -
på något sätt till sitt värde annorlunda än en åldrings?
Är människovärdet verkligen odelat, oberoende av situationen?
Hit hör också frågan om livskvalitet överhuvudtaget.
Om man bara undersöker unga -
och mäter livskvaliteten med de mätare som står till buds -
ger de inte nödvändigtvis en rätt bild av äldre personers livskvalitet.
Gamla personer anpassar sig ofta. En yngre person kanske ser på dem -
som så sjuka och svaga att deras liv inte längre är värt att leva.
Men den äldre personen kanske själv ser sitt liv som värt att leva, -
och gör det också ofta. Man måste fråga personen själv -
vad hon anser om sin livskvalitet och inte bedöma den utifrån.
Detta är något som yngre personer kanske ibland gör sig skyldiga till.
- Det var ett bra ställe att avsluta på. Tack prof. Timo Strandberg -
att du varit med i programmet. - Tack, det var en glädje att vara här.
Kära tittare, vi har samtalat om ett viktigt ämne -
åldrandet och inställningen till äldre personer i vårt samhälle.
Nästa gång är jag tillbaka med nya, intressanta ämnen.
Kom ihåg att komma med och titta på Timglaset!
Tills dess, på återseende!
Du har sett på programmet Timglaset med temat åldrande, -
ålderdom och vårt samhälles attityder till dessa fenomen.
Hjälp gärna till att stöda översättningen av programmet.
I Sverige kan du swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Tack för ditt stöd!
Översättning: HimlenTV7