Hei! Nimeni on Susanna Kokkonen. Tervetuloa Tiimalasi-ohjelmaani!
Ohjelmassa otan esille historiallisia aiheita -
ja peilaan omaa aikaamme niiden kautta.
Tässä jaksossa aiheenani on -
Vanheneminen ja vanhuus omassa yhteiskunnassamme.
Tämä aihe on historiallinen, mutta se on nimenomaan ajankohtainen -
ja liittyy nimenomaan arvoihimme. Se liittyy siihen, -
mitä oma yhteiskuntamme pitää tärkeänä.
Tässä ohjelmassa vieraanani on -
lastenlääkäri, KD-kaupungin- valtuutettu, varakansanedustaja -
Tiina Tuomela Vantaalta.
Tiina Tuomela, sinut valittiin juuri KD-puolueen varapj:ksi.
Onneksi olkoon! - Lämmin kiitos onnitteluista!
Kiitos, että olet mukana tässä jaksossa.
Sinä olet aika tuttu. Olet ollut joskus TV7:n vieraana.
Niinpä menen suoraan aiheeseen. Lähdetään liikkeelle siitä, -
kuinka sinä kiinnostuit yhteiskunnallisista asioista.
Joo, tätä on monesti minulta kysytty, kun ajatellaan, -
että lääkäri tekee vaikuttamistyötä potilaiden ja perheiden kanssa.
Itse asiassa lähdin syksyllä 2012...
Syyskuussa tulee tasan 9 vuotta siitä, kun lähdin politiikkaan -
ja yhteiskunnalliseksi vaikuttajaksi. Tämä tarve kumpusi työstäni.
Oli paljon erityisesti lastensuojeluasioita, -
jotka herättivät minussa hyvin paljon huolta. Mietin silloin, -
että lääkärinä voin vaikuttaa sen yhden lapsen ja perheen asioihin.
Jos kuitenkin haluan vaikuttaa laajemmin -
esim. yhteiskuntarakenteisiin ja perheiden tilanteiden edistymiseen, -
niin sitten vaan politiikkaan. Nuorena oli politiikka-allerginen, -
mutta näköjään iän myötä tuli tarve lähteä vaikuttamaan asioihin.
No, mielenkiintoinen asia on, että olet lastenlääkäri, -
mutta tänään olet studiossa, koska olet myös vanhuuden -
ja vanhusten yhteiskunnallisen aseman esiin nostaja -
ja vanhusten puolestapuhuja. Ihan aluksi, -
mikä sai sinut kiinnostumaan nimenomaan vanhusten asemasta?
Joo, tätä myös kysytään: miksi las- tenlääkäriä kiinnostavat vanhukset?
Oikeastaan olen siis perus- koulutukseltani lääkäri -
ja erikoisalani on lastentaudit, mutta tietenkin olen kiinnostunut -
oikeastaan kaikista ryhmistä, jotka itse eivät pysty pitämään puoliaan.
Minusta vanhukset ja lapset ovat siinä rinnastettavissa, -
että he nimenomaan tarvitsevat puolestapuhujaa, äänitorvea, -
joka pitää huolta heidän asioistaan.
Tietysti vanhusasia luontevasti tuli myös siitä, -
kun mediassa on jo vuosia ollut paljon puhetta tästä, -
miten heikossa asemassa vanhukset itse asiassa ovat -
osin kotihoidossa ja laitoshoidossa.
Se aktivoi tietysti tämmöisen auttamishalun siinä.
Eivät ne niin kauhean kaukana toisistaan ole.
On ikäryhmä mikä tahansa, niin on halu puhua heikomman puolesta.
No, heikomman puolesta. Se viittaa siihen, -
että yhteiskunnassamme vanhuus tai vanheneminen -
on jollakin tavalla ikään kuin ongelma.
Miksi siis näin kehittyneessä yhteiskunnassa -
- elämme yhdessä maailman huippumaista -
vanhuus on ongelmallista?
Itseanikin mietityttää ihan sama asia.
Arvomme ovat menneet aika lailla vinksin vonksin yhteiskunnassamme.
Aikaisemmin vanhuksia arvostettiin. "Vanhuus ja viisaus" jne.
Tällä hetkellä meillä on ehkä nuoruus, menestyminen, -
tämän tyyppinen asenneilmapiiri.
Suositaan vain nuoria, kauniita ja menestyneitä.
Siihen pitäisikin saada muutosta.
Huomasin yhden kirjoituksen. Olet hyvin aktiivinen kirjoittaja.
Sen otsikko oli Vanhukset ovat heitteillä.
Mitä tarkoitit tällä otsikolla? Mitä se heitteillejättö on?
Heitteille jätettyjä ovat varsinkin kotihoidon vanhukset.
Pyrkimys on, että mahdollisimman monet ikäihmiset asuisivat kotona -
mahdollisimman pitkään. Tällä hetkellä kotihoidossa -
on aivan liikaa liian sairaita, -
niitä, jotka eivät pärjää kotonaan enää.
Siinä mielessä tämä on heitteillejättöä, -
koska kotipalvelun resursseja ei ole olennaisesti lisätty.
Tämä on suuri hätähuuto, että vanhukset ovat kotona yksinäisinä.
Sinne tulee kotipalvelun työntekijä pyörähtämään äkkiä.
Hän ei ehdi viipyä, koska työtä on päivän mittaan niin paljon.
Sitten tulee näitä tapauksia, -
että vanhus löytyy suorastaan henkitoreissaan kotoaan -
kotipalvelun työntekijän mennessä sinne.
Tähän pitäisi saada iso muutos.
Hoitajamitoitus on pikkuhiljaa vuosien myötä lisääntynyt -
ja tullut ympärivuorokautiseen asumiseen.
Kotihoidossa ei kuitenkaan ole mitään hoitajamitoitusta.
Heillä on iso lasti. He kokevat itsekin, -
että he eivät pysty tekemään työtään kunnolla.
Vanhukset ovat erityisesti kotihoidossa varsin heitteillä.
Tutkimusten mukaan n. joka 4. van- huksen kotipalvelu on riittämätön, -
vaikka haluaisi sitä saada. On tosi surullista ja huolestuttavaa, -
että emme huolehdi vanhuksistamme.
No, minulle tuli nyt kaksi asiaa ihan spontaanisti mieleen.
Ensinnäkin, onko pohjimmiltaan nyt kysymys -
kuitenkin rahan mahdista tai siitä, -
että tavallaan halutaan säästää tässä asiassa?
Näin tästä tulee itse asiassa valtavan iso arvokysymys.
Kyllä. Tavallaan tuntuu siltä, että yhteiskunnassa on oikeasti rahaa, -
mutta arvot ratkaisevat käyttökohteen. - Nimenomaan.
Olennainen kysymys on, mitä arvostamme.
Meidän vanhuksiamme?/ Lapsiperheitä?
Rahankäyttöön pitäisi ottaa inhimillisempi asenne ylipäätään.
Voidaan varmaan karsia joistain investoinneista tms., -
mutta kansalaisista pitäisi pitää huolta. - Niin.
Se on vahva, iso, henkinen ja myös poliittinen arvokysymys, -
mihin me rahaa laitamme.
Tämä on tärkeä keskustelu myös poliittisten päättäjien kesken.
Että, joo.
Toinen mieleeni noussut kysymys oli se, -
ovatko perheet mitenkään vastuussa omista vanhuksistaan?
Onko meillä sellainen kulttuuri, jossa nimettömien palvelujen, -
nimettömien päättäjien pitää huolehtia meidän perheenjäsenistämme?
Joo, yhteiskuntamme on valitettavasti mennyt juuri tuohon suuntaan.
Nyt on se tilanne, että isovanhemmat ja perheet -
asuvat ehkä kaukana toisistaan. On lähdetty opiskelemaan/työhön -
kaupunkiin, ja iäkkäät isovanhem- mat ovat satojen kilometrien päässä.
Tietyllä tavalla meille on tällä hetkellä luotu yhteiskuntarakenne, -
jossa ei pystytäkään pitämään huolta omista vanhemmista.
Toivon, ettei se kuitenkaan ole tahtokysymys.
Uskon, että aika moni haluaa ja huoltaakin omia vanhempiaan, -
mutta me olemme eriytyneet.
Meillä eivät enää sukupolvet asu samassa taloudessa -
tai lähellä toisiaan, jolloin hoiva ja hoito olisi paljon helpompaa.
Meillä on rakenteellinen ongelma tässä myös.
Kertaan tätä katsojillemme. Jos oikein ymmärrän, -
meillä on rakenteellinen ongelma, joka liittyy myös -
yhteiskunnallisiin päätöksiin, -
usein suoraan sanottuna budjetti- päätöksiin ja rahaan. - Kyllä.
Lisäksi meillä on arvomuutos, joka liittyy perheistä huolehtimiseen, -
perheenjäsenistä huolehtimiseen. - Juuri näin.
Siis äärettömän isoja vakavia, hengästyttävän suuria kysymyksiä.
No, olisiko siitä muutama vuosi, kun kuulin, -
että olit puuhaamassa hyvin tärkeää asiaa.
Se oli aloite, että Suomessa tulisi olla -
vanhusten oma edunvalvoja tai vanhusasiainvaltuutettu.
Kertoisitko, missä vaiheessa tämä hanke on? - Kyllä.
Se oli tosi tärkeä. Aloimme kerätä kansalaisaloitteen nimiä v. 2018.
Siinähän on puolen vuoden keruuaika. - Kyllä.
Tämä heräsi juuri niistä vanhusten heitteilläolokokemuksista.
Meillä on erilaisia valtuutettuja: lapsiasiainvaltuutettu, -
tasa-arvo- ja yhdenvertaisuus- valtuutettu ym. - Joo.
Vedottiin siihen, että lasten tavoin iso kasvava ikäryhmä, -
vanhukset, tarvitsisivat oman puolestapuhujan.
Keräsimme ahkerasti nimiä ympäri Suomea ja saimme 43 000 nimeä, -
eli juuri naftisi alle 50 000.
Olimme pitäneet syksyllä 2018 Narikkatorilla mielenilmauksen, -
johon olin saanut jokaisesta eduskuntaryhmästä puhujan.
Kaikki puolueet sanoivat, että tämä on tärkeä ja se ajetaan eteenpäin.
Kirjoitin ne muistilokeroon, että v. 2019, kun on eduskuntavaalit -
ja uusi hallitus, niin haukkana vahdin, -
että se tulee hallitusohjelmaan ja tulikin. Olin tosi onnellinen.
Siitä se on edennyt koronan myrskyissä vähän hitaasti, -
mutta eduskunta on sen käsitellyt, ja ko. virka on tänä syksynä -
laitettu hakuun. Olen siis tosi onnellinen.
Toivon, että vanhuusasiainvaltuutettu ottaa asiakseen -
juuri puolestapuhujan roolin ja vie tietoa yhdistyksiin, -
päättäjille, joka paikkaan ja oikeasti taistelee vanhusten puolesta.
Jos vielä voin sanoa, niin kehitin 4 kriteeriä.
Kun puhumme paljon nuoriso-/ asumistakuusta jne, -
niin kehitin 3 kriteeriä, joihin eräs vanhus itse otti neljännen.
Meillä oli ruokailutakuu eli jokainen iäkäs on oikeutettu -
rauhalliseen ruokailuympäristöön ja ravitsevaan ruokaan.
Tiedämme, että pitkäaikaisessa ympärivuorokautisessa asumisessa -
tällä hetkellä 30-40 % voi olla aliravittuja.
He eivät ehdi niin nopeasti syömään syömistilanteessa -
eikä kukaan ehdi syöttämään heitä rauhassa. Ruokailutakuu pitää olla.
Pitää olla myös ulkoilutakuu. Valtaosa vanhuksista ei pääse ulos -
edes kerran viikossa, ehkei edes kerran kuukaudessa.
Ulkoilutakuuna pitää olla, että jokainen pääsee ulos -
vähintään 2 kertaa viikossa. - Kyllä.
Sitten yhteisötakuu. Jokainen tarvitsee ihmisiä ympärilleen, -
- samanikäisiä ja eri-ikäisiä. Se oli kolmas takuu.
Olin pitämässä yhtä luentoa aiheesta.
Eräs ikäihminen sanoi, että nämä kolme olivat tosi hyviä, -
mutta ota siihen vielä hygieniatakuu. Ja näin on sitten ollut.
Jokaisen on päästävä säännöllisesti suihkuun, pesulle.
Kroonikkovaippakiintiöitä ei saa olla.
Ei saa olla vanhuksia märkä vaippa roikkuen polvissa.
Tämä on vähän karkeaa tekstiä, mutta tähän törmätään.
Vanhuusasiainvaltuutetun pitää ottaa nämä 4 takuuta hoitaakseen.
Jos näistä päästään eteenpäin, vanhusten tilanne on paljon parempi.
Tämä on varmaan joillekin katsojille jopa järkyttävää, -
että joudumme vaatimaan tällaisia takuita.
Puhuttiin, että on ongelmia, jos he ovat kotona -
hyvin iäkkäinä ja huonokuntoisina. Kun he menevät laitokseen, -
niin ei ole mitään takuita siitä, -
että he saavat minkäänlaista arvokasta elämää -
tai että heihin suhtaudutaan haluamallemme tavalla.
Kyllä, juuri näin. Ehkä pääsemme pikkasen lähemmäksi sitä, -
kun minimihoitajamitoitus on nyt määritelty, se 0.7.
Se varmaan vähän tulee auttamaan, -
ja nyt on laitoksiinkin palkattu oheistyöntekijöitä, -
jotka hoitavat esim. pyykinpesua ja siivousta, -
jotta hoitajat pystyisivät paremmin keskittymään hoivaan ja hoitoon.
Suuri ongelma kuitenkin nyt on, että työntekijöitä ei löydy.
Lähi- ja sairaanhoitajista on hurja pula.
He eivät jaksa siinä työssä. Työssä olevat lähtevät pois.
Meiltä puuttuu siis vahva veto ja pitovoima tälle alalle.
Todella surullista. Mikään hoitajamiehitys ei auta, -
jos on 0 työntekijää. 0.7 paperilla ei paljon auta. - Kyllä.
Se on tosi huolestuttavaa.
Tässä on muutamaan otteeseen vuoden aikana kysytty päättäjiltä -
tai puolueiden puheenjohtajiltakin, oltaisiinko valmiita -
esim. lisäämään palkkaa lähi- ja sairaanhoitajille.
Näin osittain koronan takia, mutta tähänkin se sopii.
Sanotaan, että tämä on työmarkkina- kysymys ja niinhän se onkin, -
mutta kyllä poliitikon pitää olla arvopohjainen esimerkki.
Itse sanoisin, että ehdottomasti vahvasti lisää palkkaa heille!
Hoitajat ovat nyt ihan alipalkattuja. He eivät jaksa.
Heidän työhyvinvointinsa on aivan 0.
Tämä on tosi iso ongelmamme myös. Jos työpaikka houkuttelisi, -
niin varmasti saataisiin hoitajia. Sehän heijastuu suoraan -
myös ikäihmisen hyvinvointiin ko. osastolla ja laitoksessa.
Niin, ehdottomasti. Nämä ovat niin valtavan isoja asioita.
Jopa minun on vaikeaa tietää, -
mihin suuntaan veisin tätä keskustelua, -
kun on niin monta asiaa, johon tarttua. - Kyllä.
Palaan nyt hetkeksi aikaisempaan sanomaasi lauseeseen.
Sanoit, että yhteiskuntamme ihannoi -
ikään kuin nuorta ja tuottavaa ihmistä.
Olet lääkäri, niin katsotaan tätä siitä näkökulmasta, -
mistä tämä nuoruuden ihannointi johtuu.
Miksi meillä ei vanhuksia arvosteta, -
vaan nimenomaan halutaan aina nostaa esille nuoria?
Kyllä tämä on aika käsittämätön juttu -
ja varmasti liittyy hyvin paljon mainontaan, -
ihan myös TV- ja lehtimainontaan.
Aina pitää olla se kaunis, -
hyvin trimmattuvartaloinen ihminen, -
joka on kaiken lisäksi menestynyt. Myös someaikakausi lietsoo sitä, -
että kuvia käsitellään, jotta näytetään mahdollisimman hyvältä.
Siellä ei ole näppyjä naamassa, vaan olet sileäkasvoinen.
Jotenkin meidän yleinen ilmapiiri on siihen suuntaan, -
että nuoruus, kauneus, menestys liittyvät yhteen.
Ei muisteta, että miten kaunis kukin onkaan, -
niin kaikki vanhenemme ennen pitkää.
Meidän pitäisi osata ottaa mainoksiinkin...
Ehkä nyt on joissakin vaatekaupoissa -
ollut vähän ikäihmisiä mainoksissa mukana.
Yleistä asenneilmapiiriä tulisi muokata, -
mutta se tapahtuu juuri median kautta.
Se on siis varmaan yksi syy, miksi ihailemme nuoria ja kauniita.
"Kauniit ja rohkeat". Mikä sarja menikään jossain vaiheessa...?
Aikaisemmin puhuttiin vielä "vanhuudesta ja viisaudesta", -
eli arvostettiin vanhuksen tietotaitoa. - Kyllä.
Tällä hetkellä vasta 55-vuotias, siis niin nuori, -
ei saa töitä. Hän on liian vanha.
Tässä olisi paljon muokkaamista, ja ihmisten pitäisi vähän mennä -
itseensä ja omiin ajatuksiinsa ja arvoihinsa.
Näin vain yhteiskuntaa pystytään muuttamaan erilaiseksi.
Siis nuoruuden ihannointi -
ja sanoisin myös terveyden ihannointi, -
koska terveys ja nuoruus... - linkittyvät...
Kyllä, linkittyvät.
Tavallaan tämä siinä tapauksessa kohdistuisi...
Käytän hyvin varovasti sanaa 'syrjintä', -
mutta tämä ajattelu kohdistuisi myös -
vaikka pitkäaikaissairaisiin tai vammaisiin -
tai jopa esim. pitkäaikaistyöttömiin. - Kyllä, kyllä.
Tässä oli joitakin vuosia sitten eriarvoistumistyöryhmä, -
joka mm. keskusteli asioista. Siellä kyllä mainittiin juuri -
vammaisia jne., mutta vanhuksia mainittiin todella vähän. - Ahaa?
Ei mielletä, että myös tämä on oikeasti eriarvostumisasia, -
että vanhuksia syrjitään. Luulen, että tässä on myös se, -
että se nuoruus, kauneus, terveys liittyy kuolemattomuuteen.
Ihmiset toivovat olevansa ikuisesti nuoria ja kuolemattomia.
Se ei vaan valitettavasti onnistu. Kaikille se tulee eteen joskus.
Toki on vakavasti sairaita lapsia/ nuoria.
Kaikki ei ole "nuorta ja kaunista". - Niin, kyllä.
Yleinen ilmapiiri vaan on, että olen kuolematon, voittamaton -
ollessani nuori, kaunis ja vielä ehkä menestynyt omalla alallani.
Tietyllä tavalla se, mitä me arvotamme.
Jokainen ihminen on itsessään arvokas -
riippumatta iästä, sukupuolesta, etnisestä alkuperästä, -
vammaisuudesta, sairaudesta tai mistä tahansa.
Jokainen on niin äärettömän suuri ihme ja arvokas, -
että hänet pitäisi... niin, ottaa tällä ajatuksella.
Joo, jos ajattelemme arvojamme ja yhteiskuntaamme, -
niin nuorethan voivat myös pahoin.
On ollut aika järkyttäviä esimerkkejä viime aikoina siitä, -
millaisena väkivaltana tai kiusaamisena -
tämä nuorten pahoinvointi purkautuu.
Tiedän sinun ottaneen kantaa myös siihen, -
niin onko mitään ajatusta siitä, mistä tämä johtuu -
ja miten meidän pitäisi toimia sen suhteen?
Joo, nuorten mielenterveysongelmat ovat hurjasti lisääntyneet -
koronan aiheuttamista etäkouluasioista ja siitä, -
ettei ole voinut olla läsnä yhteisössään.
Ne ovat lisänneet ihan hirveästi näitä ongelmia.
Mielenterveyspalvelumme eivät pysty vastaamaan nykyiseen tarpeeseen.
Tiedämme, että esim. osastoilla yövytetään nuoria -
patjoilla käytävillä petipaikkojen puuttuessa. Tämä on fakta.
Pitäisi miettiä, mitä teemme ja mihin jälleen kerran satsaamme.
Tämä on toinen suunnattomasti panostettava asia.
On mietittävä myös, miten arvostam- me perheitä, kodin kasvatusta jne.
Tavallaan se on jälleen se, mistä lähdemme liikkeelle.
Jos lapsella on turvallinen kotiympäristö, -
niin todennäköisimmin - ei kuitenkaan aina -
hänelle ei tule isoja ongelmia.
Meillä on työttömyyttä, aikuisten mielenterveysongelmia, -
alkoholi- ja muita päihdeongelmia.
Siinä kodissa kasvaminen ei ole helppoa nuorelle.
Ja nuorten kokema yksinäisyys...
Puhuttiin äsken vähän vanhusten yksinäisyydestä, -
niin nuorten kokema yksinäisyys on myös tosi suurta.
Hekin tarvitsisivat rinnallakulkijaa.
No, onko sinun mielestäsi yhteiskuntamme nyt -
huolimatta valtavasta materiaalisesta hyvinvoinnistamme...
Tavallaan yhteiskunnassamme kaikki toimii ja on kaikki systeemit -
huolehtimassa ihmisestä kehdosta hautaan jne.
Onko kuitenkin arvojen puute tai koveneminen aiheuttanut -
tässä yhteiskunnassa vallalle päässeen kriisitilanteen?
Kyllä sanoisin, että jossain määrin on arvokriisistä kyse.
Juuri se, mitä jo sanoin: mihin rahaa pannaan, -
miten arvotetaan asioita. Onko inhimillisyys tärkeää -
vai onko materialismi tärkeää?
Mitä me voimme arvokriisille tehdä?
Meidän pitäisi havahtua siihen. Uskon, että ehkä on havahduttukin.
Vielä enenevästi pitäisi joukko- voimalla havahduttaa siihen, -
että haluamme inhimillisempää kohtelua ja inhimillistä politiikkaa.
Näin luotsaamme tätä yhteiskuntaa eteenpäin.
Että meille tulisi se näkemys ja kokemus, -
että inhimillisyydellä me voitamme. Ainahan puhumme myös siitä, -
että ennaltaehkäisy on paljon halvempaa -
kuin korjaustoimenpiteet. - Toden totta.
Että pääsisimme tällaiseen inhimilliseen asenteeseen.
Ongelma tietenkin on, että kaikki haluaisivat rahaa.
Missä se raja menee? Mielestäni ainakin heikoimmista -
pitää huolehtia. Jos he eivät itse osaa/jaksa/uskalla pitää puoliaan, -
heidän puolestaan pitää taistella ja heidät huomioida päätöksissä.
Kyllä, ja aina täytyy muistaa, että toki voimme sysätä vastuuta muualle -
mutta kaikki kuitenkin olemme jossain määrin vastuullisia -
ainakin siitä meidän omasta... - Kyllä.
Ehkä yhteisöllisyyden lisääminen, "koko kylä kasvattaa nuorta" -
tai "koko kylä hoivaa ja hoitaa ikäihmistä".
Oltaisiin yhteisöllisiä, hoidetaan ja huolehditaan naapurin mummo.
Kysytään, tarvitseeko hän apua. - Kyllä.
Olisiko hän halukas lähtemään jollekin retkelle tms.?
Voimme itsekin tehdä paljon ja vaatia myös päätöksenteosta paljon.
Kiitoksia, Tiina Tuomela, tästä haastattelusta.
Olemme keskustelleet jälleen todella merkittävistä kysymyksistä.
Haluan jatkaa tästä aiheesta, mutta hieman toisesta näkökulmasta.
Muistathan olla mukana Tiimalasi- ohjelman seuraavassa jaksossa.
Olet katsonut Tiimalasi-ohjelman jakson, -
jossa keskustelimme vanhusten ase- masta omassa yhteiskunnassamme.
Jos ohjelma puhutteli sinua, tue Tiimalasia.
Voit soittaa tukinumeroon 0600-10177 -
noin 12 euron arvoisen puhelun.
Voit käyttää myös pankkitiliä ja Tiimalasi-ohjelman omaa viitettä.
Voit tukea myös netin kautta -
osoitteessa tv7.fi/lahjoita.
Kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare