TIMGLASET
Hej, jag heter Susanna Kokkonen. Välkommen till Timglaset.
I programmet lyfter jag fram historiska ämnen -
och speglar vår egen tid via dem.
I detta avsnitt är temat ålderdomen -
och att åldras i vårt eget samhälle.
Temat är historiskt, men även ett tema som utan vidare är aktuellt.
Det har att göra med våra värderingar.
Det har att göra med vad vårt eget samhälle anser vara viktigt.
I detta program är min gäst barnläkaren, -
stadsfullmäktigeledamoten för Kristdemokraterna, -
vice riksdagsman Tiina Tuomela från Vanda.
Tiina Tuomela, du blev precis vald till -
vice ordförande för Kristdemokraterna. Grattis!
- Ett varmt tack för det.
- Tack för att du är med i detta avsnitt.
Du är rätt bekant. Du har varit gäst hos TV7 förut.
Vi går direkt på ämnet. Vi ska börja med -
frågan om hur du blev intresserad av samhällsfrågor.
- Den frågan har jag fått ofta.
Man tänker sig att en läkare påverkar ju bland patienter och familjer.
Det startade på hösten 2012.
I september blev det jämnt nio år sedan -
jag började påverka i samhället via politiken.
Det var utifrån behov jag såg i mitt arbete.
Det fanns mycket i synnerhet i koppling till barnskyddet -
som väckte oro hos mig.
Jag tänkte att jag som läkare kan påverka ett barns familj.
Men om jag vill påverka samhället i stort -
t.ex. då det gäller strukturer och familjernas situationer -
så måste jag ge mig in i politiken.
I min ungdom var jag allergisk mot politik.
Men med åldern kom behovet att börja påverka i samhället.
- Det intressanta är att du är barnläkare.
Men idag är du här i studion eftersom du också -
talar för de gamlas ställning i samhället.
Du för fram deras sak.
Vad fick dig att bli intresserad av de äldres situation?
- Man frågar mycket varför de äldre intresserar en barnläkare.
Min grundutbildning är läkare, och jag är inriktad på barnsjukdomar.
Men jag är naturligtvis intresserad av alla grupper -
som inte kan stå upp för sig själva.
Jag anser att barn och äldre är i samma situation.
De behöver någon som för deras talan.
En röst som tar hand om deras ärenden.
Det med de äldre föll sig naturligt då det i media mycket talades om -
vilken svag ställning de äldre befinner sig i -
både inom hemvården och den institutionaliserade vården.
Det aktiverar en fundamental vilja att hjälpa.
Grupperna är inte så långt ifrån varandra.
Oberoende av ålderskategori vill jag föra de svagas talan.
"De svagas talan" ger oss en aning om -
att i vårt samhälle anses ålderdomen och åldrandet -
vara ett slags problem.
Vi har ett utvecklat samhälle.
Vi lever i ett av världens bästa länder.
Varför anses ålderdomen vara ett problem?
- Det undrar jag också.
Värderingarna har hamnat upp och ner i vårt samhälle.
Tidigare respekterade man de äldre, det talades om ålderdom och vishet.
Idag är det som gäller i vårt samhälle ungdom, framgång, -
den typen av inställning.
Man gynnar de unga, vackra och framgångsrika.
Vi borde få en ändring här.
- Jag lade märke till något du skrev. Du är ju en aktiv skribent.
"Vanhukset ovat heitteillä" (De äldre försummas) var rubriken.
Vad menade du med rubriken? Vad innebär att försummas här?
- I synnerhet inom hemvården försummas de äldre.
Vi strävar efter att så många äldre som möjligt kunde bo hemma -
så länge som möjligt, men läget inom hemvården är nu sådant -
att för många som är för sjuka vårdas hemma.
De klarar sig inte hemma längre. Här försummas de.
Man har inte nämnvärt ökat på hemtjänstresurserna.
Det är ett stort nödrop att de äldre är hemma ensamma -
och hemtjänsten kommer plötsligt och snabbt av och an -
utan att hinna stanna då de har så mycket jobb.
Därför har vi fall då -
den äldre ibland är nästan döende då hemtjänsten kommer.
Här borde vi få en stor förändring.
Under årens lopp har man ökat på vårdardimensioneringen -
då det gäller heldygnsboende.
Men inom hemvården finns ingen vårdardimensionering.
Vårdarna upplever själva att de inte kan göra sitt jobb ordentligt.
Särskilt inom hemvården är de äldre försummade.
Undersökningar har visat att var fjärde åldring inte får -
tillräckliga tjänster, även om man skulle vilja få dem.
Det är ledsamt och oroväckande att vi inte tar hand om våra äldre.
- Jag kom att tänka på två saker helt spontant.
För det första: är det nu i grunden fråga om pengarnas makt, -
eller det att man vill spara på den här punkten -
vilket blir till en väldigt stor fråga om värderingar?
- Ja, utan vidare. Det verkar som om det nog finns pengar i samhället.
Men värderingarna avgör var man lägger pengarna.
Vad lägger vi värde på? Våra äldre?
Barnfamiljerna? Vi borde få en mer human attityd -
till hur vi använder pengar. Vi kan låta bli vissa investeringar.
Men medborgarna måste vi ta hand om.
Det är en stor värdefråga inom politiken.
En andlig värdefråga, men också en politisk: vad satsar vi på?
Det här är en viktig diskussion bland politiska beslutsfattare.
Så är det.
- Den andra frågan jag började tänka på -
är om familjerna bär ansvar för sina äldre?
Har vi nu en kultur där anonyma tjänster -
och anonyma beslutsfattare tar hand om våra egna familjemedlemmar?
- Vårt samhälle har tyvärr gått i precis den riktningen.
Vi har ett läge där generationerna bor långt ifrån varandra: -
man har flyttat till städerna för studier och jobb.
Den äldre generationen finns på hundratals kilometers avstånd.
Vi har skapat en samhällsstruktur -
där vi inte ens kan ta hand om föräldrarna.
Jag hoppas att det inte är en viljefråga.
Jag vet att många vill vårda och också vårdar sina gamla föräldrar.
Men vårt samhälle har splittrat oss.
De olika generationerna bor inte i samma hushåll eller nära varandra.
Då skulle det vara lättare att ta hand om vården.
Här finns ett strukturellt problem.
- Jag ska repetera för våra tittare.
Vi har strukturella problem som även beror på samhällsbeslut -
som i sin tur bottnar sig i budgetbeslut.
Så har vi även förändringar i värderingar som -
påverkar hur man tar hand om familjemedlemmar.
- Precis så. - Alltså oerhört stora, -
allvarliga, riktigt väldiga frågor.
För några år sedan hörde jag -
att du sysslade med något mycket viktigt.
Ett initiativ enligt vilket äldre i Finland -
borde ha sin egna intressebevakare.
Ett ombud som för de äldres talan.
Vill du berätta i vilket skede projektet är?
- Ja. Vi började samla namn för medborgarinitiativet år 2018.
Insamlingstiden är sex månader.
Det föddes av erfarenheten att de äldre försummats.
Vi har olika ombudsmän.
Vi har ombudsmän för barnen, för jämställdhetsfrågor...
Då barnen har en var tanken att skulle inte -
också den växande gruppen äldre behöva en?
Vi samlade aktivt namn i hela landet och fick ihop 43 000 namn.
Precis under de 50 000 som behövs.
Under hösten 2018 hade vi en demonstration på torget Narinken.
Jag hade fått med en talare från varje riksdagsgrupp.
Samtliga partier sade att frågan var viktig, att de vill driva den.
Jag lade dessa löften på minnet.
År 2019 hade vi val och fick en ny regering.
Jag vakade som en hök att frågan kommer med i regeringsprogrammet.
Den kom. Det gjorde mig lycklig.
Den har avancerat långsamt under coronatiden.
Men den har behandlats i riksdagen, och i höstas (2021) -
kunde man ansöka till tjänsten som äldreombudsman.
Jag är lycklig. Jag hoppas att äldreombudsmannen -
kommer att se det som sin sak att föra de äldres talan.
Att sprida information till föreningar, beslutsfattare o.s.v.
Att verkligen kämpa för de äldre.
Jag utvecklade fyra kriterier.
Vi talar om ungdomsgarantier och bostadsgarantier.
Jag utvecklade tre, det fjärde kom från en åldring.
Det första: måltidsgaranti.
Varje äldre är berättigad till en lugn måltidsmiljö.
Även till näringsrik mat.
Vi känner till att i långvarigt heldygnsboende -
kan 30-40% av de boende vara undernärda.
De hinner inte äta på den tid som erbjuds, ingen hinner mata dem.
Det bör finnas en måltidsgaranti.
Vi behöver även ha friluftsgaranti.
Lejonparten av de äldre kommer inte ut ens en gång i veckan.
Inte ens en gång per månad.
Friluftsgarantin innebär att alla får gå ut minst två gånger/vecka.
Sedan gemenskapsgarantin. Alla människor behöver gemenskap.
Både i samma och annan ålder.
Det var nummer tre. Nummer fyra kom då jag höll en föreläsning.
En äldre person sade -
att de tre var bra, men det behövs även en hygiengaranti.
Sedan dess har den funnits med.
Den innebär att alla ska få duscha regelbundet.
Man ska få bli tvättad.
Det får inte finnas blöjkvoter.
Det får inte finnas äldre med hängande blöta blöjor.
Det här är den verklighet vi talar om.
Äldreombudsmannen bör se till dessa fyra garantier.
Om vi kan gå vidare med dessa blir de äldres situation mycket bättre.
- Det är säkert chockerande för många tittare.
Det att vi måste kräva sådana garantier.
Vi talade om att det är problematiskt att -
ha åldringar hemma i hög ålder och vid dålig hälsa.
Men då de hamnar på vårdanstalt -
så har vi ingen garanti på att de får ett värdigt liv.
Att man relaterar till dem på det sätt vi skulle vilja.
- Ja, precis.
Vi kanske närmar oss lite i och med personaldimensioneringen.
Minimipersonaldimensioneringen är 0,7.
Den kommer att hjälpa en aning.
Vårdanstalterna har anställt personal -
som tar hand om t.ex. tvätt och städning.
Då kan vårdarna fokusera på omvårdnad och vård.
Ett stort problem just nu är att vi inte hittar personal.
Vi har en skriande brist på närvårdare och sjuksköterskor.
De orkar inte. De som jobbar slutar.
Branschen lockar inte.
Det är sorgligt. Om vi kan anställa men inte har personal -
så hjälper inte 0,7 på pappret, om personalen är 0.
Det är mycket oroväckande.
Inom loppet av ett år har man frågat -
beslutsfattare och partiordförande -
om de vore redo att höja lönen -
för närvårdare och sjuksköterskor, även delvis p.g.a. corona.
Tyvärr är situationen den -
att man säger att det är en arbetsmarknadsfråga. Visst.
Men en politiker bör vara ett exempel på värdegrund.
Jag anser att deras lön bör höjas kraftigt.
De är kraftigt underavlönade, de orkar inte.
Arbetstrivseln är noll.
Det här är ett stort problem.
Om arbetsplatsen var lockande -
så skulle vi få vårdare. Det här syns direkt -
i de äldres välmående på avdelningar och inrättningar.
- Utan vidare. Det här är väldigt stora frågor.
Jag har svårt att veta i vilken riktning jag ska gå i vårt samtal.
Här finns så mycket att bita i.
Jag ska trots det återvända till en mening du sade tidigare.
Du sade att vårt samhälle idealiserar -
unga och produktiva människor.
Du är läkare. Vi ska se på detta ur det perspektivet, -
var idealiseringen av ungdomen kommer ifrån.
Varför har vi ett läge där äldre inte uppskattas?
Man vill alltid lyfta fram de unga.
- Det är sant, och det är rätt ofattbart.
Det har säkert mycket med reklam att göra.
TV- och tidningsreklam.
Personerna där ska alltid vara vackra och vältränade.
Snygga och framgångsrika.
Vår tid med sociala medier -
medför att bilderna även bearbetas -
så att man ser så snygg ut som möjligt. Slät hud, inga defekter.
Den allmänna andan är sådan -
att ungdom, skönhet och framgång hör samman.
Man minns inte att oberoende av skönheten så blir vi alla gamla.
Det sker förr eller senare. Vi borde ta med det i reklamen.
Nu har vi kanske sett en del äldre i vissa klädreklamer.
Men den allmänna andan borde omformas.
Detta sker via media.
Det här är en orsak till att vi beundrar de unga och vackra.
Precis som i TV-serien "De vackra och de djärva".
Tidigare fanns en kultur där man talade om ålderdom och vishet.
De äldres kunskap värdesattes.
I dagens läge är det så att om man är så ung som 55 -
så får man inte jobb. Man är för gammal.
Det skulle finnas mycket att forma om -
i människors tankevärld och värderingar.
Bara så kan samhället bli annorlunda.
Vi idealiserar alltså ungdom, och enligt mig också hälsa.
God hälsa och ungdom hör samman.
På ett vis handlar det om en viss diskriminering här.
Ett ord som jag använder med största försiktighet.
Detta tänk kan ju också riktas mot långtidssjuka och handikappade.
T.o.m. mot långtidsarbetslösa.
- Ja. För några år sedan fanns en ojämlikhetsarbetsgrupp.
Den diskuterade detta.
Man nämnde bl.a. handikappade -
men de äldre nämndes väldigt lite.
Man ser inte att det är en ojämlikhetsfråga -
att de äldre diskrimineras.
Jag tror att ungdomen, skönheten, hälsan -
hänger samman med odödlighet.
Man önskar få vara ung och odödlig. Men det lyckas tyvärr inte.
Alla tvingas förr eller senare upptäcka det.
Det finns också unga som är svårt sjuka. Alla är inte unga och sköna.
Den allmänna stämningen är sådan -
att man ser sig som odödlig och omöjlig att besegra.
Man är ung, vacker och framgångsrik inom sin egen bransch.
Vad värdesätter vi?
Varje människa har ett egenvärde -
oberoende av ålder, kön, etnisk bakgrund.
Handikapp, sjukdom.
Alla är ett mirakel. Alla är värdefulla.
Varje människa.
Det är så vi borde tänka.
- Om vi tänker på våra värderingar och vårt samhälle -
så mår även de unga dåligt, och vi har sett upprörande exempel på -
hur det att ungdomarna mår dåligt tar sig uttryck i våld och mobbning.
Jag vet att du sagt din åsikt även om det.
Har du tankar kring vad det beror på och vad vi borde göra?
- Ja. De mentala problemen hos unga har ökat lavinartat.
Coronatidens distansundervisning och att man varit utan sammanhang -
har ökat på problemen.
Den mentala hälsovården kan inte svara på de behov som finns.
På olika avdelningar får unga övernatta -
på madrasser i korridorerna eftersom bäddplatser inte finns.
Vi borde fundera vad vi ska göra och vad vi prioriterar.
Det här är något vi bör satsa på.
Vi ska också fundera på hur vi värderar familjen och uppfostran.
Det handlar åter en gång om vilken grund vi står på.
Om barnen har en trygg hemmiljö -
så får de sannolikt inte stora problem.
Men vi har arbetslöshet, mentala problem bland vuxna, alkoholism -
och andra beroenden. Att växa upp så är inte lätt för den unga.
De unga upplever också ensamhet.
Vi pratade precis om ensamhet bland de äldre.
Även bland unga är den stor.
De skulle också behöva någon som går med dem.
- Om vi ser på vårt samhälle: anser du -
att vi trots vår materiella välfärd -
och trots att allt på sätt och vis fungerar -
och vi har system för människor från vaggan till graven -
p.g.a. av bristen på värderingar och att de blivit hårdare -
hamnat i en krissituation som tagit över i vårt samhälle?
- Ja, jag vill nog tala om en värdekris.
Vad lägger vi pengar på? Hur värdesätter vi saker och ting?
Är de mänskliga värdena viktiga, eller är det de ekonomiska?
Värdekrisen. Sedan kan vi fundera på -
vad vi kan göra. Människor borde få upp ögonen.
Jag tror att många har fått det.
Men vi borde tillsammans hjälpa människor att få upp ögonen -
för att vi behöver ett mänskligare bemötande.
En human politik som för vårt samhälle framåt.
Vi skulle behöva få erfara att det mänskliga vinner.
Om vi gör förebyggande åtgärder -
så är de mycket förmånligare än de korrigerande åtgärderna.
Vi behöver få tag på en mänsklig attityd.
Problemet är förstås att alla vill ha pengar.
Var går gränsen? Men de svagaste bör vi alltid ta hand om.
De som inte kan, orkar eller vågar hålla sig framme.
För dem behöver vi kämpa, dem ska vi beakta i beslutsfattandet.
- Ja. Vi bör minnas att vi alltid kan skjuta ansvaret ifrån oss -
men ändå är vi alla i någon mån ansvariga för vår egen del.
- Ja. Vi bör tänka kollektivt: "Hela byn uppfostrar", -
hela byn vårdar de unga och de gamla.
Vi ska vara kollektiva.
Vi ser till granntanten och erbjuder hjälp.
Bjuder med på någon utfärd.
Vi kan själv göra mycket, och kräva mycket av dem som fattar besluten.
Tack Tiina Tuomela för denna intervju.
Vi har igen samtalat kring betydande, stora frågor.
Jag kommer att fortsätta kring detta ämne, men ur ett annat perspektiv.
Visst minns du att vara med på följande avsnitt av Timglaset?
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Tack för ditt stöd!
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7