Hei! Minun nimeni on Susanna Kokkonen, -
ja tämä on Tiimalasi-ohjelma. Se on ajankohtaisohjelma, -
jossa katsomme ajankohtaisia ilmiöitä historian valossa.
Tässä jaksossa vieraanani on dosentti André Swanström.
Hän kirjoitti kirjan Hakaristin ritarit, -
joka toi Suomen menneisyyden uudella tavalla tietoomme.
Se käynnisti myös uuden valtiollisen tason tutkimusprosessin.
André Swanström, tervetuloa tähän ohjelmaan! - Kiitos.
Olemme kaikki varmasti kuulleet sinun nimesi kirjasi ilmestyttyä, -
mutta monet katsojat haluaisivat ehkä tietää hieman taustaasi.
Kuka olet? Missä vaikutat? Mitä olet opiskellut?
Olen espoolainen opettaja ja tutkija.
Leipätyöni on historian ja uskonnon opettaja yläkoulussa Espoossa -
ja tutkijana lähimenneisyyden kipupisteitä viime vuosina tutkinut, -
suomalaisia SS-miehiä nyt viimeisimpänä.
Opiskelin Åbo Akademissa Turussa valtiotieteitä ja teologiaa.
Vuonna 2004 väittelin siellä kirkkohistorian tohtoriksi.
No, nyt kun mainitsit olevasi historian opettaja, -
niin haluan aloittaa tällaisella yleisellä kysymyksellä.
Miksi historia on sellainen aine, jota pitää opiskella?
Mikä on sen merkitys meille tänä päivänä?
Jotta voidaan ymmärtää nykyisyyttä, täytyy tuntea menneisyys.
Tietää, mistä tulemme ja mitkä prosessit ovat johtaneet -
meidän tiemme tähän päivään. - Niin.
Tänä päivänä kuitenkin meidän aika- käsityksemme on vähän muuttunut.
Asioista tulee historiaa ehkä nopeammin -
kuin esimerkiksi meidän kouluaikanamme.
Sen huomaa oppikirjojen uudistamisena. Tahti kiihtyy alalla.
Ennen kansa-/oppikoulun historian kirja piti pintansa vuosikymmenet.
Nyt vaihtuvat opetussuunnitelmat -
ja niiden myötä myös oppikirjat paljon tiuhempaan tahtiin.
Kirjasi Hakaristin ritarit ilmestyi lokakuussa 2018.
Kirja herätti suurta kansallista huomiota, -
koska siinä tuotiin esille aihe, -
joka oli paljon vähemmän tunnettu kuin olimme ajatelleet.
Siinä puhutaan suomalaisista SS-miehistä.
Vaikka ehkä historian tutkijat tiesivät tästä ilmiöstä, -
niin yksityiskohdat olivat kaikille aika tuntemattomia.
Tämä kirja herätti sitten huomiota ja kaikenlaisia väitteitä.
Kyse on siis nuorista miehistä, jotka liittyvät -
Waffen-SS:n, Heinrich Himmlerin alaiseen organisaatioon.
Muodostetaan pataljoona ja heidät lähetetään jonnekin itään.
Kertoisitko hieman tarkemmin, mikä on Waffen-SS -
ja mikä on tämä pataljoona? - SS oli siis Saksassa -
kansallissosialistisen työväenpuo- lueen, natsipuolueen suojajoukot, -
joita johti valtakunnanjohtaja Heinrich Himmler.
SS jakaantuu useaan eri alaosastoon.
Ns. yleisen SS:n tehtäviin kuului mm. keskitysleirien vartiointi.
Sitten oli SS:n aseelliset joukot, Waffen-SS, -
joista muodostui Saksan varsinaisen armeijan, Wehrmachtin kilpailija.
Waffen-SS paisui sodan mittaan noin 0,5 miljoonan armeijaksi, -
jossa oli saksalaisten lisäksi liittolaiskansoista tulevia, -
rodullisesti kelvollisiksi julistettuja vapaaehtoisia.
On paljon puhuttu siitä, -
mikä oli ero Waffen-SS:n ja yleisen SS:n välillä.
Siitä on tehty iso numero, että Waffen-SS-joukot, -
jotka ovat rintamajoukkoja ja sitten keskitysleirien SS-muodostelmat -
olisivat ikään kuin kaksi eri maailmaa. - Niin.
Tietty kierto näitten järjestelmien välillä kuitenkin vallitsi.
Keskitysleireiltä voi siis siirtyä rintamajoukkoihin ja päinvastoin.
Tästä rotaatiosta on lukuisia esimerkkejä.
Mm. kaikki SS:n palveluksessa olevat lääkärit suorittivat -
harjoittelunsa Waffen-SS-joukoissa.
Esim. pahamainen tri Mengele palveli samassa Wiking-divisioonassa -
suomalaisten kanssa. Pataljoonahan on -
noin 1 000 miehen yksikkö karkeasti ottaen.
Suomalaispataljoona oli osa monikansallista Wiking-divisioonaa,
josta Himmlerin johdolla rakennettiin pohjoismainen yksikkö, -
länsieurooppalainen yksikkö. Runko muodostui saksalaisista, -
mutta divisioonan alaisiin rykmentteihin ja pataljooniin -
otettiin vapaaehtoisia mm. Suomesta, Norjasta, Tanskasta, -
Hollannista, Belgiasta.
Kuinka suomalaiset vapaaehtoiset tiesivät tästä mahdollisuudesta?
Miten he löysivät ko. pataljoonaan tai kuinka heidät rekrytoitiin?
Värväys aloitettiin keväällä 1941, kun oli selvää, -
että Suomi ja Saksa tulevat yhdessä käymään operaatio Barbarossaan.
Liittolaisuussuhdetta, jota koskaan ei paperilla allekirjoitettu, -
viriteltiin kulissien takana.
Suomen puolelta värväystä organisoimaan laitettiin -
valtiollisen poliisin entinen päällikkö Esko Riekki, -
jolla oli taustaa I maailmasodan jääkäriliikkeestä.
Hän jäi silloin kalterijääkäriksi eli jäi venäläisten vangiksi -
eikä päässyt itse jääkäriksi. Tämä oli Riekille tavallaan -
toinen mahdollisuus suomalais- saksalaisessa yhteistyössä.
Riekki sitten kokosi - kuten asia ilmaistiin -
isänmaallisista ja luotettavista piireistä itsensä alaisen -
värväysorganisaation, jolla oli asiamiehiä ympäri Suomen.
Ajatus oli, että tästä tehtäisiin I maailmansodan aikaisen -
jääkäripataljoonan tavoin maantieteellisesti, kielellisesti -
ja yhteiskuntaluokkienkin suhteen edustava läpileikkaus kansastamme.
Toki, kun värvärit edustivat ns. isänmaallisia piirejä, -
siitä tuli lähinnä valkoisen Suomen läpileikkaus ja pienoismalli.
Työläistaustainen porukka jäi sitten huomattavasti vähemmälle.
Oletko siis sitä mieltä, että yksilöillä oli vastuu siitä, -
että he menivät ko. joukkoihin ja päätyivät, minne päätyivät -
vai oliko valtiovallalla vastuu rekrytoinnista -
ja viime kädessä tämän pataljoonan luomisesta?
Vastuu on varmaankin monitahoinen. Siinä on valtiovallankin vastuu.
Valtiovaltahan yritti viimeiseen asti saada pataljoonan -
Wehrmachtin eli Saksan varsinaisen armeijan piiriin -
vedoten nimenomaan jääkäriperinteisiin.
Yritettiin vastustaa sitä, -
että miehet joutuisivat vannomaan sotilasvalansa suoraan Hitlerille.
Lopulta kaikista näistä ehdoista jouduttiin kuitenkin tinkimään, -
koska kyse oli neuvotteluasemasta: kuka on iso, kuka vahva, -
kuka on pieni ja kuka heikko. Suomi oli siinä Saksan vietävänä.
Toki valtiovallalla tässä oma vastuunsa on, -
mutta se ei tee tyhjäksi yksilön valintaa.
Nämä olivat kuitenkin vapaaehtoisia kaikki ja olisivat voineet valita.
Osalle tämä oli korvaava tapa suorittaa asevelvollisuus.
Ajateltiin, että sinne sitten.
Ja tietoisuus myös siitä, mitä SS edusti, -
niin sitä kyllä Suomessa oli. Lehdet olivat raportoineet laajasti -
SS:n toimista esim. Itävallan Anschlussin yhteydessä.
Pari vuotta aiemmin olivat nämäkin nuoret miehet lehdistä lukeneet, -
miten SS kohteli esim. Itävallan juutalaisia.
Tiedettiin, että menetelmät ovat aika kovia.
No, ajatteletko, että näitä suomalaisia motivoi antisemitismi?
Tai mikä sinun mielestäsi heitä motivoi lähtemään?
Antisemitismi ei varmastikaan motivaattorina ollut kärkipäässä.
Aikalaistermein Suomella ei varsinaista juutalaiskysymystä ollut -
johtuen juutalaisvähemmistömme hyvin pienestä lukumäärästä.
Silti kaksi pataljoonaan pyrkivistä ilmoitti suoraan -
palvelussitoumuslomakkeessa poliittiseksi kannakseen, -
että he ovat antisemitistejä.
Kun luin kirjaasi Hakaristin ritarit ja sitten tutkimusta, -
joka tehtiin kirjasi jälkeen, niin ajattelin näin, -
että he eivät ehkä tienneet ihan varmasti, -
mitä rintamalla tapahtuisi.
Siellä kuitenkin tapahtui kauheita asioita.
Päivämäärät osoittavat, että suomalaisjoukot olivat alueilla, -
joissa tapahtui osa tätä hirvittävää juutalaisten kansanmurhaa, -
ja saksalaistoimet siviilejä kohtaan olivat hyvin julmia muutenkin.
Osallistuivatko suomalaiset SS-miehet mielestäsi -
juutalaisten kansanmurhaan?
Kyllä osa selkeästi osallistui.
Osallisuuden mittakaavasta on täysin mahdotonta saada -
mitään täsmällistä käsitystä.
Valtiollinen selvitys prof. Westerlundin johdolla kaivoi esiin -
mm. hollantilaisen SS-miehen todistuksen, -
jossa Hendrikus Valks -niminen SS-mies kertoo -
kahden suomalaisen olleen teloittamassa juutalaisia.
Hän näki tapahtuman. Nimiä meillä ei ole tiedossa.
Sitten on Thor-Björn Weckström, joka määrättiin ampumaan -
konepistoolilla juutalaisia. Hän sanoi ampuneensa ohi.
Joka tapauksessa hän oli tilanteessa, -
johon tuskin kukaan toivoisi joutuvansa.
Lisäksi meillä on Tauno Aarnin tapaus, -
jota aikaisemmin ei ole julkisuudessa juuri kerrottu.
Aarni oli omien sanojensa mukaan ollut ampumassa juutalaisia.
Sodan jälkeen paettuaan Ruotsiin hän siellä poliisikuulusteluissa -
totesi: "Tietäisitpä, kuinka monta juutalaista olen ampunut."
Seuraavassa kuulustelussa Aarni tajusi ilmeisesti -
möläyttäneensä liikaa poliisin moitittua, -
ettei Ruotsissa pakolaisleirillä tällaista voi puhua.
Hän oli näet vielä jatkanut, ettei juutalaisia voi pitää ihmisinä.
Poliisi oli hänet hiljentänyt. Toisessa kuulustelussa hän sanoi -
ampuneensa itsepuolustukseksi ja kolmannessa hän ilmoitti, -
ettei hän ole ampunut ketään, mutta kesti 60-luvulle asti, -
ennen kuin Aarni sai haluamansa Ruotsin kansalaisuuden.
Ensimmäiset sanat olivat olleet sen verran hälyttäviä -
ruotsalaisviranomaisista ja kansalaisuusprosessi jäi jumittamaan.
No, näistä kirjoista ilmeni myös, -
että mukana oli pastoreita ja kristillisen vakaumuksen miehiä, -
joille tämä vakaumus ehkä oli aika tärkeäkin asia.
Onko mitään keinoa tietää tai löysitkö mitään viitteitä siitä, -
miten he sovittivat kristillisen vakaumuksen siihen ympäristöön, -
missä he nyt olivat?
Otetaan ensimmäisenä esimerkiksi äsken mainittu Tauno Aarni.
Hän oli lähetystyöntekijöitten lapsi ja syntynyt Ambomaalla.
Lasten lähetyslehden 1920-luvun alun numeron mukaan -
pikku-Tauno opetti paikallista ambokuningasta rukoilemaan.
Kun tulemme Tauno Aarnin elämänkaaren loppupäähän, -
haastattelin hänen entistä työntekijäänsä, -
tunnettua ruotsalaista valokuvaajaa, -
jolle Aarni Ruotsissa opetti valokuvausta.
Hän kertoi, että Aarnin uskonnollinen vakaumus oli ateismi.
Ahaa? - Hän oli matkan varrella kadottanut -
yhteytensä kristinuskoon ja todennut, ettei se ollut hänen juttunsa.
Hän väitteli kuitenkin uskontotieteen tohtoriksi -
ja palasi väitöskirja-aiheessaan -
lapsuutensa Ambomaan uskonnolliseen tematiikkaan.
Näistä uskonmiehistä ja pastoreista kaksi hahmoa nousee esiin.
Ensimmäinen pastori ja yhdysupseeri myös hoiti -
Wiking-divisioonan esikunnassa suomalaisten asioita.
Hän oli Ensio Pihkala. Päiväkirjassaan hän käy läpi -
näkemiään julmuuksia.
Sotaretken alussa on vielä ehkä toteavampi sävy, -
kun hän näkee juutalaisten kaltoin kohtelua -
matkalla keskitysmarssilla sotatoimialueelle.
Julmuuksien koventuessa Pihkalan sävy muuttuu kriittiseksi.
Lopulta hän toteaa keskustelleensa muutaman suomalaisen kanssa.
Nämä ns. divisioonan miehet olivat Barbarossan alussa hajallaan -
monikansallisen Wikingin yksiköissä. - Kyllä.
Pihkala kierteli heidän joukoissaan moottoripyöräillen.
Tällöin hän keskusteli suomalaisten kanssa ja he totesivat, -
että 'he ovat joutuneet rosvojen ja murhamiesten joukkoon'.
Todettiin, että saksalainen kunnia ja rohkeus oli sitä, -
että rohmuttiin sotasaalista ja tapettiin aseettomia juutalaisia.
Käsittääkseni ainakin osa näistä miehistä oli -
hyvin lähellä keskitysleiritodellisuutta.
He näkivät myös sitä, mikäli muistan oikein.
Keskitysleiripalvelukseen joutui muutamia suomalaisia.
He olivat Oranienburgin keskitysleirissä, -
tosin lähinnä varikkotyyppisessä palveluksessa siellä.
He olivat oman kokemuksensa mukaan aika lähellä vangin statusta.
Ulkomaalaisia vapaaehtoisia ei aina kohdeltu kauhean hyvin.
He olivat kielitaidottomia suurelta osin ja joutuivat varastohommiin -
yhdessä vanginpukuisten keskitysleirivankien kanssa.
He kirjelmöivät sieltä Berliinin suomalaiseen yhdystoimistoon: -
"Ottakaa meidät pois täältä. Muuten on pian lisää vanginvaatteisia."
He arvelivat, että heillä itsellään ehkä hermo pettää.
Tarkemmin en tiedä, miten paljon nämä miehet joutuivat näkemään -
sitä keskitysleirivankien kaltoin kohtelua. Sitä en pysty sanomaan.
Suomalaisia SS-miehiä joutui myös rangaistusleireille -
erilaisten töppäilyjen, kurittomuuden, juopottelun ym. vuoksi.
Sieltä löytyy myös hyvin surullisia tarinoita, -
joissa on lähdetty suurin odotuksin sotaan, -
ja lopputulos on se, että onkin itse SS:n rangaistusleirillä.
Osa suomalaisista SS-miehistä käsittääkseni ihaili suunnattomasti -
tätä divisioonan komentajaa Felix Steineria.
Miten he kokivat tämän -
tai mitä he viime kädessä menivät hakemaan siitä palveluksesta?
Mikä oli se tarve? Osaatko sanoa mitään?
No, Steiner oli monelle kuin isähahmo, joka taputteli olalle -
ja nipisti poskesta leikillisesti.
Oli vähän kuin isähahmo. Tähän yhteyteen voi todeta, -
että 41 %:lla suomalaisista SS-miehistä -
puuttui kotoa joko isä tai äiti, useimmilla isä.
Täysorpoja oli 75.
Voidaan tietyllä tapaa puhua orpojen pataljoonasta.
Isättömistä nuorista miehistä monet sosiaalistuivat ensin -
Isänmaallisen kansanliikkeen sinimustien ja mustapaitojen -
tai suojeluskunnan tai muiden poikia sotilaselämään koulivien -
järjestöjen kautta aseveljeyteen tai aseveljeyden ihanteeseen.
SS tarjosi tällaista sulautumis- mahdollisuutta, ryhmäkokemusta -
ja miehisen yhteenkuuluvuuden koke- musta. Sellaista sieltä voi hakea.
Felix Steiner oli toverillinen komentaja, -
joka pyrki näkemään omat miehensä, tapaamaan heitä.
Hän saattoi asettua valokuvaan esim. uintireissulla olevien -
alastomien tavallisten SS-sotilaitten kanssa.
Hän oli kaikkea muuta kuin preussilaisen kurin ilmentymä -
ja edusti nimenomaan sitä SS:n ihannetta, -
jossa upseeri ei perusta auktori- teettiaan muodolliseen asemaan -
tai ns. natsoihin, vaan ansaitsee kunnioituksensa miesten silmissä -
karismaattisella johtajuudella, jos näin voi sanoa.
Tämä on siis hyvin, hyvin moni- mutkainen asia, koska me puhumme -
valtiovallasta, joka lähettää tai sallii pataljoonan perustamisen.
Sitten puhumme miehistä, joista juuri mainitsit, -
että hyvin iso osa heistä oli orpoja.
Tämä on sekä psykologisesti hyvin monimutkainen tilanne, -
että myös tavallaan viimekäden vastuun kannalta monimutkainen.
Kirjasi ilmestyttyä Simon Wiesenthal -keskus, -
joka yhä etsii natsirikollisia ja haluaa tuoda valoon -
II maailmansodan ajan tapahtumat, niin he pyysivät -
presidentti Niinistöltä, että käynnistetään tutkimus ja -
selvitetään, mitä tapahtui. Huomasin itse, että kaikki tämä, -
sekä sinun kirjasi että myös tämä tutkimus ja Wiesenthal-yhteydenotto -
herättivät hyvin voimakkaita tunteita, -
osa hyvin negatiivisia tunteita.
Ajatus oli, että ei ole tarvetta kaivella näitä menneitä jne.
Nyt tavallaan tulemme hyvin isoon kysymykseen, -
mistä tämä vastarinta kumpuaa? Olet historioitsija -
ja sitten vielä tällaisen hyvin kipeän aiheen tuonut esiin, -
niin miksi kansakunta vastustaa näin paljon myöhemmin sitä, -
että asia tutkittaisiin? Mistä tulee tämä pelko vai mikä se on?
Se liittyy varmaan tällaiseen sankarimyyttiin, -
joka on rakennettu SS-miesten ympärille.
He ovat olleet osa isänmaallista historiankirjoitustamme hyvin kauan.
Jos yhteen isänmaallisuuden komponenteista kajotaan, -
niin ajatellaan ehkä tietoisesti/ tiedostamatta, -
että siinä romutetaan koko isänmaallisuutta, -
vaikka näin ei tietenkään tarvitse olla.
Minulla ei ole mitään missiota liata kansallista historiaamme -
tai laittaa isänmaallisuutta tai maanpuolustustahtoa -
kyseenalaiseen valoon. Tämä on ihan kokonaan toinen juttu.
Haluaisin vielä tähän isänmaallisuus- tai sankarimyyttiin -
rinnalle nostaa toisen tärkeän komponentin.
Myytin mukaan SS-miehet olivat -
ikään kuin puhtain asein taistelleita ja epäpoliittisia.
Kun puhuttiin alussa valtiovallan vastuusta, -
niin valtiovallalta tavallaan lipesi koko projekti käsistä. - Niin.
Saksalaiset huomasivat, että Riekki on nihkeä, pelaa kaksilla korteilla.
Himmlerin alainen organisaatio otti suoraan yhteyttä -
aivan muunlaisiin piireihin kuin Esko Riekkiin ja hänen tiimiinsä.
Siellä SS-kenraali Gottlob Berger otti yhteyttä -
suomalaiseen kenraaliin Hugo Östermaniin, jonka ympärillä oli -
joukko suomalaisia kansallissosialistisia järjestöjä, -
mm. aktiivinen Samfundet Folkgemen- skap, suomenruotsalaiset natsit.
Berger ja Österman ryhtyivät junailemaan värväyshanketta -
suotuisammille urille. Toisaalta Riekki tahollaan pyrki saamaan -
Isänmaalliselle kansanliikkeelle isompaa roolia.
Siitä ei ehkä ole ihan tarpeeksi puhuttu. - Niin.
Riekin mukaan värväykselle tarvittiin laaja pohja.
Riekki ajoi sitä IKL:n suuntaan.
Himmler, Berger ja Österman hoitivat siihen mukaan -
kansallissosialistejamme, niin suo- menruotsalaisesta Folkgemenskapista
kuin Arvi Kalstan suomenkieliset natsit.
Niin näistä poliittisista ryhmistä muodostui -
- sekä IKL:stä että kansallissosia- listeista - suurimmat ryhmittymät -
tässä pataljoonassa, mikä voidaan vahvistaa palvelussitoumuksista.
Värväys kaiken kaikkiaan lähti sellaisille urille, -
että siinä äärioikeisto pääsi niskan päälle.
Sekä kansallissosialistit että IKL olivat vahvasti -
antisemitistisiä järjestöjä. Toki se ei IKL:lle ollut -
mikään ensimmäinen uskonkappale, mutta IKL:n puoluetoimistosta -
voi tilata esim. Siionin viisaitten pöytäkirjoja.
Hyväksymällä palvelusitoumuksen IKL nimettynä omaksi puolueeksi -
suomalainen SS-mies siinä sivussa allekirjoitti puolueen ohjelman -
kaikkine antisemitistisine latauksineen. - Niin.
Politiikka tuli siis vahvasti mukaan näihin kuvioihin. - Ymmärrän.
Tämä on hyvin, hyvin mielenkiintoista ja minä itsekin -
historian alan tohtorina ja holokaustialan tutkijana ajattelen, -
että on äärimmäisen tärkeää selvittää juuri nämä hyvin vaikeat -
ja kipeät asiat kansakuntamme menneisyydestä.
Kiitoksia sinulle, André Swanström, että olit kanssamme ohjelmassa.
Hyvät katsojat, kiitos, että olitte mukana hyvin tärkeän aiheen -
ympärille rakennetussa ohjelmassa.
Toivon, että olette taas mukana Tiimalasi-ohjelmassa ensi kerralla.
Siihen asti näkemiin!
Katsoit ohjelman, jossa kanssani keskusteli -
dosentti André Swanström. Keskustelimme Suomen historiasta, -
suomalaisista SS-miehistä ja menneisyyden käsittelemisestä.
Jos jakso puhutteli sinua, tue ohjelmaa -
tukinumerossa 0600-10177 -
noin 12 eurolla. Voit myös lähettää rahaa pankkitilille -
käyttämällä ohjelman viitettä.
Voit tehdä lahjoituksen myös netissä tv7.fi.
Kiitos tuestasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare