TIMGLASET
Hej, jag heter Susanna Kokkonen, och detta är Timglaset.
Vi är ett aktualitetsprogram som granskar aktuella fenomen -
i ljuset av historien.
I detta avsnitt är min gäst docent André Swanström.
Han har skrivit boken Hakaristin ritarit (Riddarna av hakkorset).
Den medvetandegör Finlands förflutna på ett nytt sätt.
Den orsakade även en forskningsprocess på statsnivå.
Välkommen till programmet, André Swanström. - Tack.
- André Swanström, vi har säkert alla hört ditt namn -
i och med bokutgivingen, men många tittare -
är säkert intresserade av vem du är, var du verkar, vad du studerat.
Jag är lärare och forskare från Esbo.
Jag jobbar som lärare i historia och religion på en skola i Esbo.
Jag har forskat i närhistoriens smärtpunkter under de senaste åren.
Allra senast finländska SS-män.
Jag har studerat statsvetenskap vid Åbo Akademi.
Även teologi, och blev där doktor i kyrkohistoria år 2004.
- Du nämnde att du är lärare i historia.
Jag vill börja med en allmän fråga.
Varför är historia något som man bör studera?
Vilken är dess betydelse för oss idag?
För att förstå samtiden bör vi känna till det förflutna.
Veta var vi kommer ifrån, vilka processer som lett oss till idag.
- Idag har vår tidsuppfattning ändrats en aning.
Saker och ting blir snabbare historia -
än t.ex. då vi gick i skolan.
- Det märks i att t.ex. skolböckerna förnyas allt oftare.
I folkskolan kunde man använda samma historieböcker i tiotals år.
Numera byts läroplanen och -böckerna ut mycket oftare.
Din bok "Hakaristin ritarit" kom ut i oktober 2018.
Boken fick stor nationell uppmärksamhet.
I boken tog du upp ett ämne som var mycket mindre välkänt -
än vi tänkt oss. Den handlar om finländska SS-män.
Historieforskare var medvetna om fenomenet -
men detaljerna var okända för alla.
Boken väckte uppmärksamhet.
Även olika argument framfördes.
Det handlar om unga män -
som gick med i en organisation under Heinrich Himmlers Waffen-SS.
De bildade en bataljon som sändes någonstans österut.
Vill du berätta närmare om Waffen-SS samt denna bataljon?
SS var det tyska national- socialistiska arbetarpartiets -
alltså nazistpartiets skyddskår. Den leddes av Heinrich Himmler.
SS hade flera underavdelningar.
Det allmänna SS hade som uppgift -
att övervaka koncentrationslägren.
Det beväpnade SS var alltså Waffen-SS.
Det var en rival till Tysklands armé, Wehrmacht.
Waffen-SS svällde under kriget till en armé på en halv miljon soldater.
Förutom tyskar fanns det i armén -
volontärer från allierade länder vars folk -
ansetts vara lämpliga ur rassynvinkel sett.
Det har talats mycket om vilken -
skillnaden var mellan Waffen-SS och allmänna SS.
Det har gjorts ett stort nummer av det.
Waffen-SS fanns vid fronten.
Så fanns SS-trupperna vid koncentrationslägren.
Man har ansett att de var som två skilda världar.
Men det fanns omlopp mellan systemen.
Man kunde flytta från lägren till fronten och vice versa.
Det finns otaliga exempel på detta omlopp.
Bland annat alla SS-läkare gjorde -
sin praktik hos Waffen-SS.
Sålunda tjänade den ökända doktor Mengele -
i samma Wiking-division som finländarna.
En bataljon är en enhet på ca 1000 man. Den finländska bataljonen -
var en del av den internationella Wiking-divisionen.
Under Himmlers ledning blev den en nordisk enhet.
En västeuropeisk enhet.
Stommen var tyskar, men de underlydande regementen -
och bataljonerna tog emot frivilliga från bl.a. Finland, -
men även Norge, Danmark, Nederländerna och Belgien.
Hur fick de finländska frivilliga reda på denna möjlighet, -
hur fann de vägen dit? Hur rekryterades de?
Värvningen inleddes på våren 1941 -
då det blev klart att Finland och Tyskland kommer att utföra -
operation Barbarossa tillsammans.
Ett alliansförhållande som aldrig undertecknades.
Allt skedde bakom kulisserna.
Då det gällde organiseringen av värvningen i Finland -
var det den statliga polisens tidigare chef Esko Riekki -
med bakgrund i jägarrörelsen under första världskriget.
Han blev gallerjägare, -
d.v.s. tillfångatogs av ryssarna under 1 världskriget.
Därför blev han inte jägare då. Detta var hans andra chans -
inom det finsk-tyska militära samarbetet.
Riekki samlade bland "fosterländska och pålitliga kretsar" -
en värvningsorganisation med ombud i hela Finland.
Man ville skapa en jägarbataljon som vid första världskriget -
som gällande geografi, språk och samhällsklass -
skulle representera hela Finland.
De som värvade representerade dock fosterländska kretsar.
Därför representerade bataljonen det vita Finland.
Representanter för arbetarklassen fanns det färre av.
Anser du att individerna bar ansvaret -
för att de sökte sig till dessa trupper?
Eller var staten ansvarig -
för rekryteringen och bataljonens uppkomst?
Ansvaret kan fördelas på många.
Staten bär sitt ansvar. Statsmakten försökte in i det sista -
få bataljonen att samarbeta med Wehrmacht, d.v.s. tyska armén -
genom att hänvisa till jägartraditionerna.
Man försökte motsätta sig -
att manskapet svor krigsmannaeden direkt till Hitler.
Till syvende och sist var man tvungen att tumma på villkoren.
I förhandlingssituationen fanns det en stor och stark, en liten, svag.
Tyskland höll i taktpinnen.
Klart att statsmakten har sitt ansvar.
Det omintetgör dock inte de individuella valen.
De var ju alla frivilliga.
De kunde välja. För vissa var detta ett sätt att avtjäna värnplikten.
Det här var deras val.
Medvetandet om vad SS stod för -
fanns utan vidare i Finland.
Det hade rapporterats om t.ex. annekteringen av Österrike.
Männen hade läst om det i tidningarna för ett par år sedan.
Om bl.a. hur SS behandlade Österrikes judar.
De visste att metoderna var hårda.
Tänker du att finländarna var drivna av antisemitism?
Eller vad anser du fick dem att åka?
- Jag tror inte antisemitismen var någon drivande motivering.
Det fanns ingen så kallad "judefråga" i Finland -
p.g.a. den lilla mängden judar hos oss.
Men det fanns två personer som angav, då de tillfrågades -
om sin politiska åsikt vid värvningen, -
att de var antisemiter.
Då jag läste boken du skrivit -
och den forskning som gjordes efter att boken kommit ut -
så tänkte jag att de kanske inte visste -
vad som skulle hända vid fronten.
Men där hände hemska saker.
Datumen visar att finländarna var på plats -
då det fruktansvärda folkmordet på judar skedde.
Tyskarnas handlingar mot civila var oerhört grymma även annars.
Vad anser du? Deltog de finländska -
SS-männen i folkmordet på judar?
- En del gjorde det helt klart.
Det är helt omöjligt att få en exakt uppfattning om till vilken grad.
Den statliga utredningen under professor Westerlund -
fick fram en holländsk SS-mans, Hendrikus Valks, -
vittnesmål där han berättade att han sett två finländare -
avrätta judar. Han såg händelsen.
Namnen på dem vet vi inte.
Så har vi Torbjörn Weckströms fall -
där han beordrades skjuta judar med maskingevär.
Enligt egen utsago sköt han förbi.
Han var trots allt i en situation där ingen önskar vara.
Sedan har vi fallet med Tauno Aarni.
Det har nästan inte alls nämnts offentligt tidigare.
Enligt Aarnis egna ord hade han skjutit judar efter kriget.
Han flydde till Sverige och sade under polisförhör där -
att "du skulle bara veta hur många judar jag skjutit."
Vid följande förhör förstod Aarni att han hade sagt för mycket.
Polisen sade att man inte kan säga så på svenska flyktingläger.
Aarni hade dessutom sagt att man inte kan anse judar vara människor.
Polisen hade tystat ned honom.
Vid följande förhör sade Aarni att han skjutit i självförsvar.
Vid därpå följande att han inte skjutit någon alls.
Det gick ända till 60-talet innan Aarni fick svenskt medborgarskap.
De första orden hade varit så alarmerande för myndigheterna.
Medborgarskapsprocessen stannade upp.
Det kom fram i böckerna -
att med även fanns pastorer och män med kristen övertygelse.
För vissa av dem var övertygelsen t.o.m. viktig.
Har du funnit hänvisningar till -
på vilket sätt de förenade den kristna övertygelsen -
med den miljö där de befann sig?
Som första exempel kan vi ta Tauno Aarni som jag precis nämnde.
Han var barn till missionärer, född i Owamboland.
Enligt ett nummer av barnens missionstidning från 1920-talet -
lärde den lille Tauno en owambokung att be.
Då vi närmar oss slutet av Tauno Aarnis liv...
Jag intervjuade en av hans tidigare anställda.
En känd svensk fotograf som Aarni undervisade i fotografi.
Fotografen sade att Aarni var ateist.
Han hade under vägen tappat kontakten till kristendomen.
Han hade konstaterat att den inte var för honom.
Han blev dock doktor i religionsvetenskap.
Han återvände i sin avhandling till -
barndomens Owambolands religiösa tematik.
Angående gudsmännen och pastorerna -
så tänker jag på två individer.
Den första var pastor och förbindelseofficer.
Han tog hand som finska ärenden vid staben för Wiking-divisionen.
Han hette Ensio Pihkala.
I sin dagbok går Pihkala igenom de hemskheter han sett.
I början är tonen snarast konstaterande -
då han ser hur judar misshandlas på väg till koncentrationslägren.
Men då grymheterna blir värre -
blir Pihkalas ton mer kritisk.
Till slut konstaterar han att han talat med finländare...
Männen i divisionen var i början av Barbarossa utspridda -
i Wikings olika enheter.
Pihkala åkte runt bland dem, ibland med motorcykel.
Då han träffade finländare samtalade han med dem.
De konstaterade att de hamnat bland tjuvar och mördare.
De konstaterade att tysk ära och tyskt mod -
var att kasta sig över krigsbyte och döda obeväpnade judar.
- En del av männen befann sig nära -
koncentrationslägrens verklighet.
De såg den, om jag minns rätt.
- Vissa finländare blev satta att tjäna vid lägren.
De var vid Oranienburgs koncentrationsläger.
I och för sig närmast i depåtjänst.
Enligt egen erfarenhet hade de nästan fångstatus.
Utländska frivilliga behandlades inte alltid så väl.
De kunde inte språket och fick jobba i lager -
tillsammans med fångar i fångdräkt.
De skrev till det finska förbindelsekontoret i Berlin -
och bad att få komma därifrån. De var rädda att själva bli fångar.
De antog att nerverna skulle svika dem i något skede.
Jag vet inte exakt hur mycket dessa män -
såg av misshandeln av fångarna i koncentrationslägren.
Jag kan inte uttala mig om det.
Finländska SS-män hamnade även på straffläger -
p.g.a. dålig disciplin, fylleri o.s.v.
Det finns även mycket sorgliga berättelser.
Man har gått ut i krig med stora förhoppningar -
men till slut själv hamnat i straffläger.
- En del av de finländska SS-männen, som jag uppfattat det, -
beundrade storligen divisionens kommendör, Felix Steiner.
Hur upplevde de...
Vad var det de sökte i tjänsten?
Vilka behov hade de?
- För många var Steiner en fadersfigur som klappade en på axeln.
Han nöp en i kinderna på skoj. En fadersfigur.
Här kan vi konstatera att 41 procent -
av de finländska SS-männen var utan mor eller far hemmavid.
Största delen utan far. Helt föräldralösa var 75.
Vi kan tala om de föräldralösas bataljon.
Dessa faderlösa unga män -
socialiserades hos Fosterländska folkrörelsen -
eller hos skyddskåren, eller andra -
rörelser som gjorde pojkar till soldater -
till ett vapenbrödraskapets ideal.
SS erbjöd en erfarenhet av grupptillhörighet.
Att tillhöra en manlig gemenskap. Det kunde man få där.
Felix Steiner var en kamratlig kommendör som strävade efter -
att se och möta det egna manskapet.
För honom var det inte ett problem att -
fotograferas med nakna SS-soldater under simturer.
Han var allt annat preussisk disciplin.
Han representerade SS-idealet -
där officerarens auktoritet inte bygger på formell status -
eller gradbeteckningar, utan förtjänar sin respekt bland manskapet -
via karismatiskt ledarskap, om man kan säga så.
Frågan är alltså mycket komplex.
Vi talar om statsmakten som -
tillåter att bataljonen grundas.
Vi talar också om män av vilka en stor del -
var föräldralösa, som du nämnde.
Situationen är psykologiskt mycket komplex.
Den är även komplex då det gäller det yttersta ansvaret.
Då din bok publicerades krävde Simon Wiesenthal-centret -
som än idag letar efter kriminella nazister och vill kasta ljus över -
andra världskrigets händelser -
av republikens president Sauli Niinistö -
att en undersökning skulle inledas för att ta reda på vad som hände.
Jag upptäckte själv att allt detta, såväl din bok som -
undersökningen, Simon Wiesental-Centrets begäran, -
väckte starka känslor, även negativa känslor.
Tanken var att vi inte behöver gräva i det förflutna.
Nu närmar vi oss en mycket stor fråga.
Var kommer motståndet ifrån?
Du är historiker -
och har också lyft fram denna mycket smärtsamma fråga.
Varför vänder sig nationen såhär mycket i efterhand -
mot att forska i frågan? Var kommer rädslan ifrån?
Det har säkert att göra med hjältemyten -
som byggts kring SS-männen.
De har länge varit en del av vår fosterländska historieskrivning.
Om man rör vid någon av fosterländskhetens komponenter -
tänker man sig kanske att någon vill krossa hela fosterländskheten.
Även om det inte alls behöver vara så.
Min mission är inte att smutskasta vår nations historia -
eller att sätta försvaret av fosterlandet i tvivelaktig dager.
Här är det frågan om något annat.
Då det gäller myten om fosterländskheten -
eller hjältemyten vill jag lyfta fram en annan viktig komponent.
Enligt myten kämpade -
SS-männen med rena vapen och var opolitiska.
Då vi i början talade om statsmaktens ansvar -
så gled projektet ur statsmaktens händer.
Tyskarna upptäckte att Esko Riekki hos staten var motvillig.
Han spelade inte med öppna kort.
Himmlers organisation tog kontakt med andra cirklar än -
Esko Riekki och hans team hos statsmakten.
SS-generalen Gottlob Berger tog kontakt med -
den finländska generalen Hugo Österman -
kring vilken hade samlats finländska nationalsocialister.
Bland annat Samfundet Folkgemenskap -
d.v.s. finlandssvenska nazister, var aktivt med.
Berger och Österman började -
ta hand om värvningen som de ansåg det vara bäst.
Riekki strävade efter att ge en tydligare roll -
åt Fosterländska folkrörelsen.
Det har kanske inte talats tillräckligt om det.
Riekki ansåg att värvningen behövde ett brett underlag.
Han ledde den i riktning mot Fosterländska folkrörelsen.
Himmler, Berger, Österman värvade finländska nationalsocialister.
Såväl finlandssvenskar ur Folkgemenskapen -
som Arvi Kalstas finskspråkiga nazister.
Dessa politiska grupperingar bildade -
de största grupperna bland folkrörelsen och nazisterna -
i SS-bataljonen som kunde förstärkas enligt förbindelseavtal.
Värvningen slog sig in på sådana spår -
att extremhögern blev dominerande.
Såväl nationalsocialisterna som Fosterländska folkrörelsen -
var genomsyrade av antisemitism.
För Fosterländska folkrörelsen var det ingen primär dogm -
men på deras partikansli kunde man beställa t.ex. "Sion vises protokoll".
Genom att underteckna tjänsteförbindelsen -
hos Fosterländska folkrörelsen -
så skrev en finländsk SS-man under -
partiets program med dess antisemitiska innehåll.
Politiken kom starkt med i bilden.
- Jag förstår. Det här är mycket intressant -
och som doktor inom historisk vetenskap och Förintelseforskare -
anser jag det vara viktigt att vi reder ut de här svåra sakerna -
som finns i vår nations historia.
Tack, André Swanström för att du var med i programmet idag.
Bästa tittare, tack för att ni var med -
i detta program kring detta mycket viktiga ämne.
Jag hoppas att ni är med oss även nästa gång.
Till dess: på återseende!
Om du vill stöda HimlenTV7 kan du i Sverige swisha till 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR och lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Tack för ditt stöd!
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7