Jumalan armoa ja rauhaa ja iloa Herrassa!
Tällä kertaa minulla on täältä Heprealaiskirjeen 9. luvun lopusta -
oikein siunatut sanat.
Täällä sanotaan 9. luvun jakeissa 27-28 -
tällä tavoin, siis Heprealaiskirjeessä: -
"Jokaisen ihmisen osana on kerran kuolla -
ja sitten joutua tuomiolle.
Samoin on Kristus kerran uhrattu, -
jotta hän ottaisi pois kaikkien synnit, -
ja hän ilmestyy vielä kerran, mutta ei enää synnin tähden -
vaan pelastaakseen ne, jotka häntä odottavat."
Huomasit tämmöisen asian, -
että jokaisen ihmisen osana on -
kerran kuolla.
Viime aikoina muutamassa hautajaistilaisuudessa, -
kun olen toimittanut ruumiin- siunausta, -
olen tästä tekstistä puhunut.
Olen nimittäin huomannut, -
että nykyajan ihminen haluaa -
visusti työntää pois mielestään erään tosiasian.
Sen, että jokaisen ihmisen osana on kerran kuoleminen.
Se on siis tosiasia.
Sitä ei pysty millään ideologialla -
niin kuin... tekemään tyhjäksi.
Raamattu osoittaa, että näin todella tulee tapahtumaan.
Kun tämä on selvä, -
niin sitten ymmärrämme myös Psalmien kirjoittajien tekstiä: -
Herra, opeta minua ajattelemaan loppuani, -
ja mikä minun päivieni mitta on, että saisin viisaan sydämen.
Edelleen siellä sanotaan, annetaan ymmärtää, -
että tulee valmistautua tuohon tapahtumaan oikein.
Joskus sairaaloissa on -
aika järkyttäviä ilmiöitä.
Kerron yhden.
Siellä oli oikein katkeroitunut jumalaton mies, -
joka sanoi, ettei ole mitään..! Ei ole mitään haudantakaista elämää.
Ei mitään semmoisia ole! On pappien keksintöä koko homma!
Sitten tuli merkillinen päivä.
Yhtäkkiä tämä sairas mies on juuri kuolemaisillaan.
Hän nousee sieltä vuoteesta, -
yrittää lähteä juoksemaan käytävälle, -
kiroilee.
Hän sanoo: "Minä en lähde mihinkään! Menkää pois!"
Sitten hän rysähtää maahan kuolleena.
Tuo mies luuli, että hän voi paeta!
Mutta ei voi!
Jeesus haluaa ohjata meidät valmistautumaan -
tuota tapahtumaa varten myöskin.
Niin, että elin tai kuolin, olen Herran oma.
Jumala näkee myöskin sinun tilanteesi.
Hän ei halua, -
että sinulle tapahtuisi noin rajusti.
Hän haluaa, että saat kokea: -
"Minä olen vapaa!"
Minä olen vapaa -
tuosta tuomion pelosta, mistä tässä myöskin sanotaan.
Ihmiset luulevat, että kun he kieltävät Jeesuksen, -
kieltävät Jumalan, Jumalan Sanan, niin sitten he pääsevät pakoon!
Eivät he pääse pakoon, sanoo Raamattu.
On astuttava Hänen eteensä, jolta emme voi mitään peittää.
Ei mitään. Ei mitään!
Miten mahtavaa on uskovaisen ihmisen, -
nuoren tai vanhemman, -
käydä tuohon kokemukseen.
Silmät luotuina uskon alkajaan ja täyttäjään, Jeesukseen Kristukseen.
Voi! Voi, miten suurenmoinen asia se on!
Siinä yhtäkkiä tajuaa: "Minä olen menossa parempaan."
Parempaan. Halleluja!
Se on jotain niin valtavaa!
Apostoli Paavali kirjoittaa, -
että halu hänellä olisi eritä täältä ja olla Herran kanssa.
Hänellä on siellä talletettuna vanhurskauden kuihtumaton seppele.
Siellä odottavat ihmeelliset valtavat enkelijoukot -
ja valtava määrä uskossa kuolleita ihmisiä.
Siellä odottaa Jeesus.
Kaikki. Ja sitten se ilo! Ooh!
Kun Paavali näitä ajatteli, hän sanoi, -
että halu hänellä olisi täältä eritä ja olla jo Herran kanssa.
Se olisi monin verroin parempi. Mutta sitten - työ ja kutsumus.
Niin hän sanoo: ..."mutta teidän tähtenne on -
lihassa viipymiseni tarpeellisempi." (Fil. 1:24)
Ahtaalla hän on näiden kahden välillä.
Se on näin todellista.
Valitkaa siis tänä päivänä, ketä te haluatte palvella!
Ooh! Halleluja! Ooh! Halleluja!
Ja Jeesus tulee sinua lähelle tässä evankeliumissa.
On selvä, että kerran on kuoleminen, -
mutta on myöskin selvä, -
että Kristus on minulle elämä ja kuolema on minulle voitto!
Se on jotakin ihmeellistä lukea Herran Sanasta.
Ooh! Halleluja! Olen täällä joskus kertonut ystävästä, -
joka sai kokea tämän, mutta sitten hänen piti tulla takaisin, -
koska vielä oli tehtäviä. Ooh! Halleluja!
Tämä sisar, Oili Väänänen, vankilalähetti, -
hän sanoi, että hän sai sydänkoh- tauksen juuri jäätyään leskeksi.
Yhtäkkiä hän koki mökissään, että katto aukeni.
Häntä tuli kaksi enkeliä hakemaan.
Mentiin kovalla, ihanalla vauhdilla!
Kaikki sairaudet, kivut, kaikki olivat poissa!
Hän tajusi heti, että nyt mennään Jeesuksen tykö.
Kun he menivät siellä, niin hän sanoi, että...
sitten... näkyi kirkas... kirkkaat semmoiset niin kuin...
miksikä sitä nyt sanoisi... kuin vanhan ajan kaupunki...
mutta kirkkaat... Ja Jeesus oli siellä ottamassa häntä vastaan.
Sitten Jeesus niin kuin pysäytti heidän tulonsa.
Hän ajatteli: "Voi, hyvänen aika! Enkö minä pääsekään taivaaseen?"
Se oli semmoinen ajatus, mutta Jeesus tiesi jo ajatuksen.
Jeesus sanoi: "Kyllä! Sinä pääset taivaaseen. -
Halusin vain näyttää sinulle, miten ihanaa täällä on."
Mutta sinun on mentävä vielä takaisin.
"No, mutta enhän minä halua!"
"Kuule, siellä on vielä muutamia tähkäpäitä, -
joita kukaan muu ei voi korjata kuin sinä."
Sitten häntä lähdetään viemään takaisin.
Hän tulee... Enkelit vievät hänet, ja yhtäkkiä hän näkee sen talonsa.
Yhtäkkiä hän oli sisällä talossa -
ja näkee itsensä siinä vuoteessa.
Sitten hän on taas ruumiissaan sisällä -
ja tunsi, kuinka sydän alkoi kipeästi pompottaa.
Sitten hän rauhoittui.
Ajattele, olen tämän kertonut TV:ssä, mutta sanon lyhyesti.
Olen tavannut yhden ainakin näistä "tähkäpäistä".
Se oli henkilö, joka meinasi tehdä itsemurhan, -
mutta tämä Oili johdatettiin hänen luokseen.
Oili johti hänet Jeesuksen tuntemiseen.
Tästä henkilöstä tuli innokas todistaja.
Ystäväni! Nyt on sinun ratkaisusi hetki.
Jeesus on nyt valmiina tulemaan sinun elämääsi.
Antamaan kaikki synnit anteeksi -
ja iankaikkisen elämän todellisuuden. Halleluja.
Ajattele, Jeesus tarjoaa tässä iankaikkista elämää -
ja täydellistä anteeksiantamusta.
Jeesuksen veri pyyhkii pois kaikki synnit tunnoltasi ja elämältäsi.
Halleluja. Nyt voit yhtyä kanssani tähän rukoukseen.
Herra, kiitos, että siunaat nyt näitä rakkaita, -
jotka ovat sinun kutsusi edessä.
Kiitos, Herra, että saan julistaa sinun Pyhässä nimessäsi -
katuvalle ihmiselle kaikki synnit anteeksi -
Jeesuksen nimessä ja veressä.
Kiitos, että sydämeen annetaan ilo siitä, -
että nyt on asiat kunnossa elävän Jumalan kanssa.
Kiitos, että kosketat tässä samalla parantavasti ja väkevästi!
Halleluja! Ole ylistetty Jeesus, Jumalan Poika!
Kiitos! Kiitos, että tämä on ilon hetki, -
kun Herra on saanut tulla ja löytää -
kadonneen ihmisen takaisin Jumalan valtakuntaan.
Ooh! Halleluja! Halleluja! Halleluja! Ole turvallisin mielin!
Jeesus sinetöi sinut omaksensa.
Omaksensa. Omaksensa. Halleluja!
Taivaan Isän siunausta Jeesuksessa sinulle! Hei!
Kun tulin tähän maailmaan, niin asuttavaks' sain -
mä ajanvaellusta varten savimajan vain.
Se maja oli suloinen, se maja oli uus', -
ja rakentajaks' mainittihin Suuri Ikuisuus.
Pian naapuritkin kiiruhtivat majaa katsomaan, -
he ihailivat seinäpintaa ruusunhohtavaa -
ja ihmeellistä kirkkautta suurten ikkunain.
Ne heijastivat kauneutta toisten maailmain.
Mä totuin uuteen asuntooni, leikin, työtä tein, -
niin onnellinen oli siellä nuori sydämein.
Vain harvoin jyryn ukkosen tai sateen, myrskysäin -
ma hetkiseksi katon ylle pysähtyvän näin.
Kun elon keskipäivään nousi kaari auringon, -
ma tunsin, kuuma verensyke miehuusvoiman on.
On savimaja kauneimmillaan, päädyt loistaa sen.
Ei ihme, vaikka ylpistyä voi houkka ihminen.
Vaelsi tietään kaikkeus, kuu kiersi radallaan, -
ja verkkaan merta kuohuvaista auras laiva maan.
Voi, yllättäen saapui vanhuus savimajassain, -
ja havaita sain poltinmerkit olemisen vain.
Kuin varkain, kaihi alkoi kiertää häivää ikkunaan.
Pian lasit aivan sumentuneet piti uudistaa.
Jo muuri särkyi, sortui vanha hauras uuninsuu, -
ja notkoselkäiseksi painui majan harjapuu.
Söi toukka salaa porraspuuta, murtua se voi, -
ja sammal harmaa kattolautaa varkain patinoi.
Tään huomas' muuan naapuri ja hiljaa totes' sen: -
Ei ole, veli, asuntosi pitkäaikainen.
Niin kerran ehtoon tullessa, kun istuin majassain, -
ma yllättäen kynnyspuulle oudon vieraan sain.
Hän oli, tunsin, palvelija Herran ikuisen.
Hän käskykirjeen mulle luki, kuulin vavisten: -
Tee muuttokuormas' valmiiksi ja pakkaa tavaras'.
Nyt viettää päivääs' viimeistä saat savimajassas'.
Sun vuokrakirjas' määräaika on nyt lopuillaan.
Se, mikä maasta tullut on, taas maaksi hajoaa.
Yön kauhut synkin siivin lensi yli illansuun.
Voi, ahdistusta, rakas maja käsiin luhistuu.
Lyö sydän lyönnin viimeisen, se sitten uupuen.
Sen, mitä tunnen, kuolemaa on, nyt mä tiedän sen.
Käyn pois ja hieman vapisen, nään majan raunion.
Sen luona joku naapureista itkemässä on.
Jo tule, kuiskaa noutomies, ja jätä surut maas'.
Sua vartoo koti, enää et käy toukan vankilaas'.
On aamusella sanomissa pieni uutinen.
Kuin kohtaloaan aavistellen moni lukee sen.
Taas huoneenvuokralautakunta viisaudessaan -
on karkoittanut asunnostaan vanhan asukkaan.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare