Jumalan armoa ja rauhaa!
Saamme jälleen olla yhdessä Jumalan Sanan ääressä.
Luen mielenkiintoisen tapahtuman -
evankeliumista Luukkaan mukaan, -
Luuk. 7:11-16.
"Sen jälkeen hän [siis Jeesus] vaelsi Nain nimiseen kaupunkiin, -
ja hänen kanssaan vaelsivat hänen opetuslapsensa -
ynnä suuri kansanjoukko.
Kun hän nyt lähestyi kaupungin porttia, katso, -
silloin kannettiin ulos kuollutta, äitinsä ainokaista poikaa.
Ja äiti oli leski, ja hänen kanssaan kulki paljon kaupungin kansaa.
Ja hänet nähdessään Herra armahti häntä ja sanoi hänelle: 'Älä itke.'
Ja hän meni ja kosketti paareja; niin kantajat seisahtuivat.
Ja hän sanoi: 'Nuorukainen, minä sanon sinulle: nouse.'
Niin kuollut nousi istualleen ja rupesi puhumaan.
Ja hän antoi hänet hänen äidillensä.
Ja heidät kaikki valtasi pelko, ja he ylistivät Jumalaa sanoen: -
'Suuri profeetta on noussut meidän keskellemme' -
ja: 'Jumala on katsonut kansansa puoleen'."
Ihmiselämässä tapahtuu välillä -
hyvin rajuja asioita.
Ei ihmisen elämä yleensä aina ole helppoa.
Sinne kuuluu itkut ja ilot -
ja kaikki siltä väliltä.
Mulla on nyt erikoisesti sydämellä henkilö, -
jonka elämässä on eletty itkun aikoja -
nyt viime aikoina.
Sinä koet elämän niin raskaana.
Ja näitä itkun aiheuttajia on monia.
Mutta siellä tuskien alla -
on tullut mieleen: "Mitenkähän minä tästä selviän?"
Ja vielä semmoisetkin asiat tulee mieleen: -
"Onkohan Jumala hyljännyt minut täydellisesti?"
Edelleen siellä tulee mieleen: -
"Näin minua rangaistaan minun syntieni tähden."
Muistan, kun olin vuosia sitten erään sairasvuoteen äärellä.
Potilas oli kerta kaikkiaan sairas.
Syöpä runteli hänen olemustaan.
Hän sanoi minulle siinä tuskiensa välissä: -
"Näin minua... näin se Isä minua rankaisee."
Hän oli jo ikämies. Tunsin hänet jo vuosikymmeniä aikaisemmin.
Muistin ne päivät, jolloin hänellä meni lujaa.
Kaikki oli viimeisen päälle hienosti.
Muistan ne päivät, jolloin uskonasiat jäivät -
hänen kohdaltaan pikkuhiljaa pois.
Ne oli aivan kuin unohdettu.
Nyt oli tullut semmoinen hetki, -
jossa hän tiesi, että on enää vähän aikaa.
Oikein vähän.
Ja nyt hän sanoo: "Joo, näin se Isä, -
taivaallinen Isä nyt minua kurittaa ja rankaisee."
Sanoin hänelle: "Kuule hei, tämä on armoa.
Tämä on armoa sittenkin."
Tiesi, että noiden vaikeitten aikojen keskellä -
hän oli uudestaan saanut kiinni -
Jeesuksen armosta ja rakkaudesta.
Ajattelen sinua, rakas kuulijani, -
joka olet elänyt nyt näitä rankkoja, vaikeita aikoja, -
joissa monella tavalla sinua on koeteltu.
Ja ajattelet: -
"Jumala on hyljännyt minut, -
unohtanut minut.
Ei Hän ole nähnyt niitä tuskan hetkiä, mitä olen elänyt."
Juuri tällaisia ajatuksia oli myöskin tällä leskellä, -
josta me nyt luimme.
Ensinnäkin, hän oli leski.
Tuota taloa oli kohtalo koskettanut vakavasti.
Se oli vaikeata.
Tämä nainen oli tuskan tuttu.
Ja voi, miten hän sitten iloitsi, että hänellä on poika!
Siinä on myöskin sitten vähän niin kuin inhimillistä turvaa.
Hän iloitsi jokaisesta tuon pojan päivästä.
Iloitsi hänen kehityksestään, kasvustaan, -
kaikesta siitä, mitä tämän nuoren pojan elämään kuului.
Ja hän varmaan rupesi pääsemään jo siitä surustaankin voitolle.
Surutyötä oli tietysti tehty.
Sitten tuntui, että kohtalon kova käsi kosketti häneen jälleen.
Tuo rakas, hänen poikansa, alkaa sairastaa.
Ja ei saada mitään parannusta aikaan!
Aina vaan poika rupesi heikentymään ja heikentymään.
Näytti siltä, että se on nyt sitten...
Tästä ei ole enää mitään mahdollisuutta selvitä.
Hän varmaan rukoili monet kerrat ja kehotti ystäviäänkin: -
"Muistakaa nyt! Muistakaa poikaa!"
Ei mitään! Aina vaan huononi ja huononi terveys.
Sitten ykskaks, tämä nuori oli nukkunut pois.
Voitte kuvitella, minkälainen tuska ja hätä -
tuon leskiäidin sydämessä oli.
Näytti siltä, että taivas ei vastaa.
Aina vaan enemmän ja enemmän koettelemuksia.
Taivas ei vastaa.
Sitten tulee hautajaiset.
Tuntuu ihan järkyttävältä ajatella, -
kun tuli sitten hautajaiset.
Sitten lähdettiin viemään arkkua hautausmaalle -
taikka semmoisilla paareilla kannettiin siellä.
Siellä käveli leskiäiti raskaissa ajatuksissa.
Leskiäiti rakkaan poikansa -
hautakulkueessa, hautauskulkueessa.
Siinä oli jotain NIIN riipaisevaa!
Tämä äiti ei kuitenkaan tiennyt yhtä asiaa.
Hän ei tiennyt, että Jeesus oli tulossa sinne -
juuri kun lähdettiin kaupungin porteista ulos.
Juuri silloin Jeesus tuli.
Jeesus katsoo tuota itkun tuttua, -
surujen murtamaa äitiä.
Katsoo rakkaasti ja sanoo hänelle: -
"Älä itke."
Sitten koskettaa paareja. Kantajat seisahtuivat.
Elämän Herra Jeesus sanoo tuolle kuolleelle nuorukaiselle: -
"Nuorukainen, minä sanon sinulle: nouse."
Heti elämä palasi nuorukaiseen. Hän nousi!
Yhtäkkiä surujuhlasta tuli ilojuhla.
Sanotaan niin kauniisti: ja Jeesus antoi tämän nuorukaisen äidilleen.
Kyllä siellä, kuule, ylistettiin ja kiitettiin Herraa. Halleluja!
Kuule ystäväni, minä taas sanon, sinä monien surujen tuttu, -
joka olet ajatellut: "Minut on unohdettu, hyljätty."
Mutta ne ovat vääriä ajatuksia.
Nimittäin, Herra antoi tämän sanan minulle nyt, -
että saan rohkeasti julistaa!
Jeesus lähestyy sinua Sanansa ja Pyhän Henkensä kautta, -
koskettaa sinua ja sanoo: "Älä itke."
Jeesus haluaa tulla sinne elämäsi järkyttäviin koettelemuksiin!
Hän tuo rauhan, levon -
ja hän murtaa tuon läpi.
Hänen ylösnousemusvoimansa muuttaa tilanteita.
Halleluja! Sinä olet joutunut omaisiasi niin paljon hoitamaan, -
olemaan siellä saattohoidossa ja hoitajana jne., ja he ovat menneet.
Nyt, kun sinulla taas on vaikeaa, Herra kohtaa sua!
Sinä löydät elävän uskon. Halleluja! Halleluja!
Jeesuksen nimessä ja veressä sinulle avautuu uskon maailma!
Kuule, sinun rakkaasi saa vielä kokea parantumisen ihmeen.
Ja vapautumisihmeen.
Herra on kuullut sinun hätähuutosi.
Ja sinulle itsellesi - minä vielä sanon -
sinulle avautuu uskon ihana maailma. Halleluja!
Nyt yhdy tähän rukoukseen, johon käymme.
Herra, kiitos, että sinä tunnet nämä rakkaat, -
jotka tätä ohjelmaa ovat seuranneet.
Tiedät ne itkun ja taistelun yöt.
Kiitos, että nyt Sinä laskeudut Pyhässä Hengessä. Halleluja!
Kiitos, että minä saan julistaa Jeesuksen nimessä ja veressä -
kaikki synnit anteeksi!
Sinä et, Herra, ole heitä hyljännyt etkä hylkää.
Sinä kosketat ja annat parantumisihmeitä tapahtua siellä!
Kunnia Sinulle, Herra! Halleluja!
Me jäämme, Herra, Sinun armosi varaan.
Meidän sydämemme on nyt toivoa täynnä!
Halleluja! Ole siunattu, rakas ystävä. Hei!
Älä itke, sydän parka.
Luota armoon yksin vain.
Älä pelkää, sydän arka.
Herran armo riittää ain.
Älä pelkää, sydän arka.
Herran armo riittää ain.
Ristin veri riittää vielä.
Synnistä se pestä voi.
Nosta pääsi ristin tiellä.
Jeesus kaiken anteeks' soi.
Nosta pääsi ristin tiellä.
Jeesus kaiken anteeks' soi.
Älä itke, vaikka koskee.
Synnin haavat kirvelee.
Kaikki tuskas' Jeesus tuntee.
Haavat terveeks' hoitelee.
Kaikki tuskas' Jeesus tuntee.
Haavat terveeks' hoitelee.
Muista aina, sydän pieni.
Herran silmä näkee sun.
Ja Hän kuiskaa: "Tää on tieni.
Aina oot sä eessä mun."
Ja Hän kuiskaa: "Tää on tieni.
Aina oot sä eessä mun."
Kiitos, Jeesus, kun sä kuolit -
eestä kurjan tuomitun.
Kiitos, että huonon huolit.
Otit lapseksesi mun.
Kiitos, että huonon huolit.
Otit lapseksesi mun.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare