Habakuk sai alguse Satakunnas,
Huittise linna lähistelt, kust me kõik pärit oleme.
Olime noored usklikud poisid koguduse keskelt.
Kõik mitte ühest kogudusest, kuid samast kandist.
Muusika oli tähtsaim hobi meie kõigi jaoks.
Usk oli meile kõigile tähtis ja tahtsime seda täiega välja elada.
Edasine tuli üsna loomulikult, et gospel on see, mida tahame teha.
Meil oli ka teisi väljakutseid.
Jaakko oli ühes kohalikus gospelbändis
ja me Miskaga teises.
Ma olin sel ajal laulja. - Ma olin ka laulja siis.
Ühendasime vanade bändide jõud
ja sellest pundist loodi Habakuk. Aasta oli siis 1998.
Koos musitseerimine on meie jaoks kutsumus.
Meile on algusest peale selge, et meil on missioon.
Koos mängida on olnud vahva.
Ka lihtsalt koos olla, sest oleme parimad sõbrad ka tiimina.
Koos olemine ja tegemine on tore.
Teiseks on muidugi tõsiasi, et see on tõeline kutsumus.
Vaimuliku muusikaga, eriti Soomes, rikkaks ei saa.
Evangeliseerimine on tõesti kutsumus.
Samas saab seda teha koos sõpradega,
mis teeb selle kõik võimalikuks.
Minu arvates on meil põhikoosseis püsinud sellepärast,
et meil on kindel sõpruskond ja oleme üksteisega väga lähedased.
Teine põhjus on visioon, miks me seda teeme.
Lõpetamise peale on 10 aasta jooksul igaüks meist mõelnud.
- Palju kordi. Nii see on.
Osa meist on ka lõpetanud, kuid mitmed on algkoosseisust alles.
10 aasta jooksul on lõpetamise mõte igaühel peast läbi käinud.
Võib olla ka mitmeid kordi.
Minu arvates on mõtisklemine lõpetamise üle arukas,
sest kui ei kaaluta oma motiive ja miks midagi tehakse,
tulevad kergelt muud põhjused ja ka valed alused
muusika tegemiseks.
Igaüks peaks enda sisse vaatama
ja mõtlema, miks ta tahab just sellist muusikat teha?
Neil hetkedel peab olema üheks valikuvõimaluseks ka lõpetamine.
Kui ainsaks valikuks on jätkamine, siis tegemise põhjus muutub valeks.
Alguse võib see saada kogemusest, mõnest mõttest, lausest,
mis hakkab refräänina peas keerlema.
Mulle tuleb sageli mõni viisijupp, millele saan hakata sõnu sobitama.
Hiljem saan neid ka muuta, kuid sageli need siiski jäävad.
Albumi "Kodu" viimane lugu "Puhkama Sinu ligi",
on näide sellisest loost, mis ei ole spontaanselt sündinud.
Seda, kes teeb laulule sõnad, veeretati edasi-tagasi.
Võtsin selle siis oma õlgadele.
Alustasin esmalt meeleolu tabamisest selles muusikas.
Seejärel mõtisklesin asjade üle, millest olen oma elus läbi läinud.
Mu sooviks oli, et sellest ei tuleks üksnes albumi jaoks tehtud lugu,
vaid, et see oleks kuskilt sügavamalt seest esile tulnud.
See oleks nagu heitlus iseendaga, kus sa ei oska ega suuda,
või kui suudadki, võid ikkagi kõik ära rikkuda.
Ka sel juhul saan siiski loota Jumala peale.
Ütlen Jumalale ja inimestele enda ümber:
"Vabandage, aga mul pole kõik korras,
kuid mul on üks rahupaik, kus olen ka hoitud.
Vaatamata sellele, et see on albumi jaoks tehtud lugu,
peegeldab see sügavat vaimulikku küpsemist.
Seda, mis elu üldse on ja mis on elus oluline.
Tahan Su juurde puhkama
Igatsesin midagi paremat
Leidsin palju purunenud unistusi
Palju imeväikseid surmasid
Pärast kõike seda olen siin
Tahan Su juurde puhkama,
kui olen elust väsinud
Kui Su armastus embab mind
Puhkan keset tormi ja tuuli
Sukeldun Su vaimusügavusse
Hingan lõputult Su väge endasse
Hõljun kuulates vaid Sinu häält
Hukkun ja sünnin uuesti
Tahan su juurde puhkama,
kui olen elust väsinud
Kui Su armastus embab mind
Puhkan keset tormi ja tuuli
Tahan olla Su valguse kandja
Vaikuses su hääle kaja
Tasakesi kõndides
Tahan su juurde puhkama,
kui olen elust väsinud
Kui Su armastus embab mind
Puhkan keset tormi ja tuuli
Tõlge: Mare Peterson