o
Tapasimme vuonna 1987 Hollannissa,
kristittyjen taiteilijoiden Euroopan festivaalilla.
Katsoimme toisiamme lounasjonossa ja se oli siinä.
Tiesimme, että olemme toisillemme tarkoitetut.
On hienoa työskennellä parina ja luottamuksellisessa suhteessa.
Voimme olla todella avoimia toisillemme
Se ihme, että Jumala on todella läsnä,
että hän on todellisempi kuin pystyn näkemään tai koskettamaan.
Että Jeesus on todellinen ja kiinnostunut minusta
tai vaimostani henkilöinä, ja meistä.
Ja että hänellä on hyvä suunnitelma elämäämme.
Hän samaan aikaan antaa meidän tehdä omia valintojamme,
mutta samalla hänen rakkautensa vetää meitä puoleensa.
Usko ei ole teoreettista vaan käytännöllistä ja jokapäiväistä meille
ja toivomme sen kasvavan.
Itävallassa olosuhteet ovat erilaiset.
Se on katolinen maa ja kasvoin katolisessa perheessä maalla.
Vanhempani olivat uskovia,
mutta teini-iässä alkaa ajatella itse ja filosofoimaan.
Onneksi tutustuin ihmisiin, joilla oli henkilökohtainen suhde Jumalaan.
Se kiehtoi minua.
Eräällä nuortenleirillä päätin alkaa seurata Jeesusta,
annoin elämäni Hänelle ja ihmiset rukoilivat siellä puolestani.
Olin 16-17 vuotias silloin.
Me löysimme niin paljon yhteistä siinä, että
olimme molemmat löytäneet Jeesuksen niin henkilökohtaisesti
ja käytännöllisesti elämämme keskukseksi.
Se edelleen kantaa meitä. Meille on tärkeää aina
löytää takaisin ensirakkauteen suhteessa Jeesukseen.
Jos löydämme sen, meidänkin suhteemme on turvassa.
Se on tietenkin haasteellista,
koska elämä menee eteenpäin ja asiat muuttuvat.
Monet kristityt ehdottavat, että Raamattua pitäisi tulkita uudelleen
nyky-yhteiskunnan mukaisesti. Mutta me olemme kiitollisia, että
Raamattu on vakaan varma ja käytännöllinen elämässämme.