Olen Jappe Vilponen. - Mina olen Andreas Virp.
Oleme mänginud alates 1983. aastast.
Oleme päris pikalt koos olnud. Olime 14-aastased klassivennad.
Üheskoos mängimist alustasime meie saunaruumis.
Algusaastatel tegime trummide ja süntekaga väga algelist muusikat.
Siiski sai sellest kõik algas.
Mäletan, et meil oli grammofon.
Panime selle nurka ja sellele võimenduse taha.
Ja kõik viisid, mis meelde tulid - ka lihtsad lastelaulud,
mängisime trummide ja süntesaatoriga sisse
ning siis kuulasime üle.
Sealt see algas.
Vaimuliku muusikaga alustasime siis, kui me kõik usule tulime.
Enne seda pläristasime koos kõiksugust muusikat.
Kuid usklikena otsustasime, et tahame teha vaimulikku muusikat.
Praise factory sündis pika arengu tulemusena.
Bänd muutus, stiil muutus.
Ühel hetkel vahetus instrumentaal gospelmuusikaks.
Sel ajal, kui koguduses hakati panema rõhku ülistuse stiilile,
mõtlesime panna nimeks samuti Praise factory.
Koosseis on olnud kogu aeg sama, ehk siis algne tuumik.
Meile on rahvast juurde ka tulnud,
kuid mina, Jappe ja Maka oleme alati tuumikus olnud
+ me abikaasad.
Jarmo naine, minu naine ja poeg - nii see on olnud.
Meil on ilmunud kaks plaati. Esimene oli mitu aastat tagasi.
See oli otsesalvestus, kogu kontserdi materjal.
Siis ilmus Episood 2 - uuem variant, mis erines esimesest.
Esimene oli otse ja sellel oli spontaanne ülistusmuusika.
Ilma mingi struktuurita, kokkulepitud A ja B osi polnud.
Teisel plaadil oli juba struktuur, olid introd, A ja B osad.
Need on kaks täiesti erinevat plaati, kuid usun, et PF on siiski äratuntav.
Selline tugev ja südamest tulev meeleolu.
Ei tea, kas me üldse mängiksime, kui see muusika poleks vaimulik?
Sellesse on pandud nii palju tööd ja vaeva ning ohverdusi.
Omalt poolt tahan öelda, et meid sunnib jätkama see,
et ma näen, et see on õnnistuseks inimestele
ja see puudutab neid.
See tähendab midagi. Inimesed on puudutatud mingil moel.
Sel muusikal on head viljad. Siis jõuadki teha, kui näed, et toimib.
Kui sul on Jumalaga suhe - kui su elus on Jumal,
siis on see loomulik,
et tahad midagi jumalariigi heaks teha.
Et Tema sõnum leviks ja usk, mis meil on, läheks edasi.
Muusika iseenesest on müsteerium. Kogu muusika on müsteerium
ja kuidas Jumal muusikat kasutab, on ka müsteerium.
Keegi ei saa öelda, mida ja kui palju see mõjutab.
Selles mõttes tegeleme müsteeriumi ja üleloomulikuga.
Kui see on usk, siis tahame seda edasi anda.
Olen mõelnud palju Jumala tõe peale
ja sellele, kui palju Jumal armastab tõtt.
Kui mõelda muusikale ja Jumala teenimisele,
siis Piibel räägib,
et peaksime teenima Jumalat vaimus ja tões.
Jumala vaimus, kuid tões.
Olen viimasel ajal mõelnud,
kuis saaksin enam olla enda vastu aus?
Sest Jumal on tõde ja Ta igatseb,
et oleksime võimalikult ausad iseenda vastu ja Jumala ees.
Inimene oskab endale ja teistele väga hästi valetada.
Me läheme väga lihtsalt sellesse rolli, nii et hakkame seda ka ise uskuma.
Jumal tahab, et kui me Tema ette läheme,
et me oleksime siis ausad nii enda kui Tema vastu.
Kui see on ehtne, siis Jumal armastab seda.
Jumal on tõde ja Ta tahab, et oleksime tõeliselt ausad.
Ka avameelsed, nagu me tegelikult olemegi.
Seda me õpime endas nägema.
Jumal näitab meile neid kohti, kus meis on tõde.
Ja tõde teeb vabaks, kui oled valmis seda nägema.
Oleks suurepärane, kui Soome inimene -
Soome mees, eriti mees,
kui mees ja naine võiksid oma tundeid Jumalale vabalt väljendada.
Et poleks vale inimeste kartust ja seda, mida teised minust arvavad,
vaid et tuleks esile see, mis on südames.
Paljud ütlevad, et armastavad ja rõõmustavad sügaval sisimas.
Nad võiksid olla vabad väljendama oma rõõmu ja armastust rohkem.
Ma unistan sellisest kogudusest,
kus leitakse veel enam võimalusi nii enda kui ka Jumala abil
mõjutamaks ühiskonda, integreerumaks sinna,
olemaks kaasas asjadega.
Et see poleks mingi kinnine klubi, vaid läbinähtav rühm,
kes mõjutaks just seda piirkonda, kus see kohalik kogudus asub.
See on minu unistus.
See laul sündis rohkem juhuslikult.
Ei olnud sellist mõtet, et nüüd istun maha ja kirjutan loo.
Olin mõneks ajaks läinud suvilasse, et olla üksi, mõtiskleda ja palvetada.
Seal juhtus olema elektriklaver.
Seal suvila üksinduses
hakkasid mõned mõtted peas keerlema.
Peamine mõte oli: "Jumal, ma tahan Sind kätte saada!"
Tahan oma ellu rohkem Jumalat,
õppida Teda tundma ja hoida Temast kinni.
See oli kõige tähtsam.
Ühel õhtul klaveri ääres laulu kallal töötades,
üritasin oma mõtteid ja palvet lauluks seada.
Omaette mängides jäi see viis mind kummitama.
Neid hetki on ennegi tulnud ja läinud,
kuid järgmine päev ei mäleta enam midagi.
See viis aga jäi mu meeltesse edasi helisema.
Kuna palve oli väga isiklik, siis mõtlesin, teen sellele refrääni.
Refrääni tehes mõtlesin,
et see on kuidagi poolik ja liiga lihtne viis.
Mängisime seda meloodiat kuskil kontserdil või seminaril.
See toimis sellise lihtsana. Nii see lugu sündis.
Võin kinnitada, et seesama valu puudutas ka teisi pillimehi-lauljaid.
Sellepärast sündiski sellest nö öelda raju laul.
Just nii.
Kõik need aastad on see olnud meie jaoks läbiv teema.
Rohkem, rohkem ma vajan Su Vaimu
Rohkem, rohkem Sind
Rohkem, rohkem ma vajan su Vaimu
Rohkem, rohkem Sind
Püha Vaim, igatsen Sind
Rohkem, rohkem ma vajan Su Vaimu
Rohkem, rohkem Sind
Rohkem, rohkem ma vajan Su Vaimu
Rohkem, rohkem Sind
Püha Vaim, igatsen sind
Rohkem, rohkem ma vajan Su Vaimu
Rohkem, rohkem Sind
Rohkem, rohkem ma vajan Su Vaimu
Rohkem, rohkem Sind
Püha Vaim, igatsen sind
Halleluuja, armastan Sind
Tõlge: Mare Peterson