MÖTE I FESTSALEN
-Välkommen!
Välkommen! Varsågod och stig in!
Välkommen, hela familjen!
Vad roligt att se dig!
Kom till Hans portar alla -
med tack inför Skaparen.
Kom till Hans stora tempel -
sjungande Hans lov!
Höj upp ett rop till den Högste, -
Konungen till ära.
Må en ny sång ljuda för Gud, över himmel, ver jord.
Stäm upp musiken, ta in trummor, -
låt basunder ljuda högt.
Det är dags att börja fira, det är dags att säga tack.
Höj upp ett rop till den Högste, Konungen till ära, -
Må en ny sång ljuda för Gud, över himmel, över jord.
Vi får gå i jubeltåg och sjunga, glädjesånger ljuder där.
Man slår på trummor där och firar, hela folket jublar högt.
Höj upp ett rop till den Högste, Konungen till ära.
Må en ny sång ljuda för Gud, över himmel, över jord.
Här kan vi ännu bara ana, hur vi fira skall en dag.
När är dagen inne när vi får träda in till alla festers fest?
Höj upp ett rop till den Högste, Konungen till ära.
Må en ny sång ljuda för Gud, över himmel, över jord.
Höj upp ett rop till den Högste...
Välkomna hem till oss i Tusby, här på plats och likaså vid TV-rutan!
Det är en glädje att samlas -
och mötas det vill säga att komma på möte.
Förutom att närvara helt fysiskt så kan man ha sällskap av andra -
vara på möte via etern vid TV-rutan.
Vi har församlats hit.
Det viktigaste är att vår viktigaste mötesgäst är här: Jesus!
Han har lovat att vara där två eller tre har församlats i Hans namn.
Vi kan alltså lita på att Han är här.
Han är även hos varje tittare.
I dag har vi här Tusby församlings egen pastor Petri Kauhanen.
Petris ämne är "gläds med de glada och sörj med de gråtande".
Vi har också Mia Valkeakari som talar om det kära ämnet Israel.
Hon är frilansjournalist som bott i Israel.
Anne Stenmarck samtalar med Mia & Jyrki med döttrarna Fanni och Marjut.
För musiken står vår pianovirtuos Hillel Tokazier -
och sångerskan Jaana Pöllänen.
Jeesus on Herrani, -
Jeesus on Herrani kaikessa, Ja sun nimeäsi ylistän.
Sua ylistän, Sua ylistän, Sinun nimeäsi ylistän.
Sua kiitän nyt Herrani, Sua kiitän nyt Herrani, -
Sua kiitän nyt Herrani kaikesta, Sinun nimeäsi ylistän.
Jag vill prisa Dig, Jag vill tacka Dig, -
Jag vill glädjas över allt jag fått.
Jag vill prisa Dig, Jag vill tacka Dig, -
Jag vill glädjas över allt jag fått.
Jag tackar för allt jag fått, jag prisar Dig Herren Gud, -
jag tackar för allt som jag fått och jag har -
och Ditt namn jag vill förhärliga.
Hodu la-Adoshem ki tov, hodu la-Adoshem ki tov, -
Hodu la-Adoshem ki to-o-ov, uneromama shemo jachdav.
Uneromama, uneromama, Uneromama shemo jachdav.
I det mest storslagna kapitlet i Johannes evangelium -
möter vi Jesus som gråter vid sin väns grav.
Lasaros har dött och det har gått tre dagar sedan han lades i graven.
Sorg och längtan har bara tilltagit i styrka -
i systrarna Martas och Marias hem.
Man gråter där tillsammans med vänner och tröstare.
Sorgen verkar i dem.
Stegen av närstående och vänner -
går mellan hemmet och graven.
Vi har delat denna resa -
med närstående och vänner i Jokela här i Tusby.
Jag hör alltså hemma här.
En jämn ström av sörjande och gråtande människor -
har vandrat under tystnad till närliggande Paijalannummi -
och ett hörn i minneslunden vid Jokela kyrka.
På stenarna kan man läsa -
namnet på många unga som har sovit bort.
Herre, om Du hade varit här -
så skulle min bror inte ha dött, -
mitt barn, min vän, min make eller maka.
Herre, om Du hade varit här.
På sorgens väg har man tagit, och tar man, en dag i taget.
Från tröstlösheten till tröstens källa, -
från hopplösheten till hoppet och ibland tillbaka.
Hela människan med själ, ande och kropp har blivit rörda.
Så här berättar Johannes om hur Jesus kommer till ett visst hem, -
till vännernas Martas och Marias sorgehus.
Jag läser ur Johannes evangelium, kapitel 11.
"Marta sade till Jesus: Herre, om du hade varit här -
hade min bror inte dött.
Men jag vet ändå att Gud skall ge dig vad du än ber honom om.
Jesus sade:
Din bror kommer att uppstå.
Marta svarade:
Jag vet att han skall uppstå vid uppståndelsen på den sista dagen.
Då sade Jesus till henne: Jag är uppståndelsen och livet.
Den som tror på mig skall leva om han än dör, -
och den som lever och tror på mig -
skall aldrig någonsin dö. Tror du detta?
Hon svarade:
Ja, herre, jag tror att du är Messias, Guds son, -
han som skulle komma hit till världen."
I Bibeln berättas det om två andra tillfällen då Jesus gråter.
På palmsöndagen innan Jesus rider in i Jerusalem ser Han på -
den förestående förstörelsen och gråter. Staden hade inte känt igen -
tiden, utan den hade avvisat Gud när Han kallade på den.
I Hebreerbrevet säger apostel Paulus -
att Jesus hade gråtit högt när Han bad i Getsemane -
bara någon timme innan Han dog.
Jesus gråter för att döden närmar sig.
Döden är en verklig fiende.
Den skär av många kära och nära band till liv och lycka.
Den förstör förhoppningarna och drömmarna.
Ingen av oss kan värja sig för sorgen som den för med sig.
Även Jesus ställs inför detta -
fast Han vet att Han är mäktigare än döden.
Sorg, förlust och dödsångest är en del av detta liv -
som vi lever och som vi vandrar igenom.
Vad har Jesus att säga till en sörjande Marta, -
till en sörjande människa, kanske till just dig?
Han säger: Din bror kommer att stiga upp från de döda.
Marta tror på det precis som hon har blivit undervisad.
Jag vet att han stiger upp på den sista dagen!
Marta uttalar samma trosbekännelse -
som vi också uttalar varje söndag -
i den gemensamma gudstjänsten.
Marta talar om tiden som ska komma, om den osynliga världen, -
om tiden "sedan när".
Men Jesus säger: Jag är uppståndelsen och livet.
Den som tror på mig skall leva om han än dör. Tror du detta?
Resultatet av samtalet är att Marta bekänner sin tro.
Ja, Herre, jag tror att Du är Messias, Guds Son, -
Han som skulle komma hit till världen.
Bibeln talar om hjärtats tro och munnens bekännelse.
Vad är evigt liv?
Evigt liv är inte enbart det att vi hör om Jesus.
Han själv är evigt liv.
I evangeliernas mest storslagna kapitel får vi höra -
i Johannes evangeliets kapitel 11, -
om hur Lasaros blir uppväckt.
Jesus står vid Lasaros grav.
Han ber till Fadern.
Han tackar Fadern för att Han alltid hör på Honom.
Och Jesus säger att Han talar dessa ord till Fadern -
för att människorna omkring Honom -
ska tro på att Fadern har skickat Honom till världen.
Enbart tre ord. Lasaros, kom ut!
Kom ut!
Och Jesus uppmaning:
Gör honom fri och låt honom gå.
När tron föds är det just detta det är frågan om.
Tror du detta?
När jag som journalist har bott i Israel och nu i Finland -
finns det en sak som rent av skrämmer mig.
Det är den stora klyftan mellan mediaverkligheten -
och den riktiga verkligheten kring händelserna i Israel.
Min rädsla har att göra med ifall människorna anser det som sanning -
som media berättar -
och därför kastar ut Israel ur tron och ut ur sina liv.
Då får vi verkliga problem. Jag ska ta ett exempel.
För två år sedan hade jag kompisar på besök.
Vi tog bussen från Jerusalem genom Jeriko till Döda havet för att bada.
På kvällen åkte vi tillbaka samma väg.
Vid en bensinmack fotograferade vi en rolig kamel.
På kvällen öppnade jag min e-post där jag fick nyhetsrubriker.
Första nyheten var det stora kriget i Jeriko. Jag tänkte: Var?!
Jag har i dag åkt förbi staden två gånger -
och bara fotograferat en kamel. Det här är inget undantag.
Det hade visserligen varit stökigt vid ett fängelsekvarter.
Men när man zoomar in det -
så blir inte det totala lugnet runtomkring beskriven.
Jag påstår inte att nyheterna är lögn -
men jag påstår att helhetsbilden ger oss en felaktig och vriden bild -
av vad Israel är och vad som pågår där.
Annars också är det svårt att finna en balanserad information om Israel.
När man läser på internet framställs Israel antingen som en ängel -
eller som djävulens avkomma. Detta blir ett allvarligt problem.
Jag har funderat på hur det är möjligt -
att man får ut så felaktig information t.ex. gällande Jerusalem .
Jag kommer att tänka på Sakarja kapitel 12, -
som säger att Gud har gjort Jerusalem till en bägare som berusar.
Enda förklaringen till den här kommunikationen för mig är -
att den är liksom berusad. Det är lika mycket vett i det.
Om vi nu tror på den "berusade" kommunikationen -
och slänger ut Israel på grund av den, då förlorar vi både början och slutet.
Om vi tänker på var kristendomen har fått sin början.
Det började inte vid Jesu födelse i Betlehem.
Den börjar i tidernas början då Gud valde sitt folk efter sitt eget beslut.
Han har anförtrott sitt folk de eviga hemligheterna.
Han har talat sitt Ord till folket och genom dem har vi fått frälsningen.
Vi förlorar även slutet för den judiske Jesus ska komma tillbaka -
till Jerusalem och Oljeberget.
Om vi inte förstår detta kan vi stöda delning av Jerusalem -
på grund av dagens kommunikation.
Då kommer Jesus tillbaka till Oljeberget i en palestinsk stat.
Jesus kommer tillbaka till Jerusalem bara om judarna där ber om det.
De välkomnar Honom: Baruch haba b'shem Adonai. Välkommen!
Det här står i slutet av Matt.23.
Det som också går förlorat är -
att Gud har en mäktig plan att i Jesus sammanfatta allt.
Det som också blir enat är -
det Paulus beskriver i brevet till Rom, hur judendomen är oljeträdet -
olivträdets rot och stam som allt fäster vid.
Som kristna, hedningar som tror på Jesus, -
får vi komma till det här trädet som grenar -
och suga i oss från roten av Guds uppenbarelse som Han har yttrat.
Det som sker med oss om vi inte vill vara del av trädet -
är att vi blir en hög med torra kvistar på marken.
Då har vi inte det liv som Gud -
har ämnat som del av frälsningsplanen som helhet.
Att vi inte har förståelse för det framtida är väldigt allvarligt.
Om vi är på väg någonstans -
och vi inte vet var vi kommer ifrån och vart vi är på väg.
Då är vi vilse.
Om vi tappar bort Israels del -
i hela systemet riskerar vi att gå vilse.
Jag uppmanar er att på allvar fundera på vad ni tror på.
I stort är det en fråga på liv och död. Vart är vi på väg?
Är vi på väg till det nya Jerusalem med den judiske Jesus -
eller har vi andra färdplaner med den kristna julens barn?
Tror vi på judarnas Messias -
som enar oss med det judiska folket i samma trädstam.
Vi blir helt enade. Precis som Gud har tänkt ut det.
Vi blir en ny man som vandrar vidare i Guds liv -
ända fram till den slutliga frälsningen och det nya Jerusalem.
Jag ber er att med allvar läsa Bibeln, med allvar se, lyssna, -
när Gud säger att vi ska välsigna det folket. Han menar allvar.
Och även så att de som välsignar det folket blir välsignade.
Det finns ingen annan väg.
Dotter Sion, fröjda dig.
Jubla högt, Jerusalem.
Se, din konung nalkas dig -
till din hjälp och salighet.
Dotter Sion, fröjda dig.
Jubla högt, Jerusalem!
Hosianna, Davids son!
Högt välsignad vare Han!
Ljus och sanning är Hans skänk.
Gud med oss Hans dyra namn.
Hosianna, Davids son!
Högt välsignad vare Han!
YERUSHALAYM SHEL ZAHAV, översättare okänd
Mitt hjärta sjunger dina sånger, Jerusalem.
Jerusalem, Jerusalem, -
din skönhet varar i evighet.
Mitt hjärta sjunger till din ära, -
Jerusalem.
På torget rinner upp en källa -
som släcker människors törst.
Jerusalem bland alla städer -
är du för alltid störst.
Du innesluts från alla sidor -
av murens vita famn.
Mång' tusen sånger har det sjungit -
ditt stora sköna land.
Jerusalem, Jerusalem, -
från tid till tid du skall bestå.
Mitt hjärta sjunger dina sånger -
Jerusalem.
Jerusalem, Jerusalem, -
din skönhet varar i evighet.
Mitt hjärta sjunger till din ära -
Jerusalem.
Mia och Jyrki, jag har aldrig varit i Israel -
men ni har haft möjligheten att besöka och t.o.m. bo där.
Mia, jag frågar dig, vad är det som speciellt behagar dig i Jerusalem?
Jerusalem är ett märkvärdigt ställe i världen, -
för det är få som vill bort därifrån.
Jag tror att det beror på att Bibeln talar om att vi tillbringar evigheten -
i det nya Jerusalem som sänks ner. I dagens Jerusalem finns en försmak, -
en doft av det som ska komma.
Många utöver mig känner att de kommer hem när de kommer dit.
Många har en känsla av att man inte längtar någonstans därifrån.
För mig själv är det enda platsen i världen som jag inte längtar bort från.
Man kommer hem.
-Många säger att man känner i anden att man är på rätt plats. Är det så?
-Ja, på ett väldigt djupt sätt.
Första gången jag reste till Israel var det i princip emot min vilja.
Jag tänkte att jag blir aldrig någon fantast.
Efter tre månader där förstod jag att något hände i mig.
Min ande kom in i min själ eller kropp på ett nytt sätt.
Den kom liksom på plats. Sedan dess har platsen varit viktig.
-Jyrki, vad tycker du att finländare har att ge till Israel?
Finländare kan ge till Israel det som vi har fått därifrån.
Bibeln säger ju, -
och den innehåller profetiska bilder -
av hur alla folk för sina skatter till Israel och Jerusalem.
Den största skatten som vi kan föra -
är kännedom om den judiske Jesus som vår frälsare.
Den bästa skatten vi kan ge tillbaka är att föra tron dit därifrån den kommer.
Jag har varit där med en ungdoms- grupp och upplevelsen är den -
att när man åker dit med Jesus kan vi stöda de troende där.
Vi kan uppmuntra dem med vår tro.
Bara det att vi åker dit till en plats som världen ställer sig negativt till -
och talar om att vi uppskattar det som finns där.
Vi kan åka dit och be för Israel.
Här kan vi tala sanning om Israel i motsats till bilden som finns här.
Det kan vi ge dem och så kan vi stöda folket.
- När jag lyssnade till Alexander Stubbs besök där -
så sa han att det är svårt att veta vad som är sanningen där.
Det är nog väldigt viktigt att de troende som känner till sanningen -
talar om det för andra. Vi får så brokig information därifrån.
-Mia, vad kunde tas därifrån till Finland?
Där har en del saker bevarats som vi har förlorat.
En av de viktigaste som vi har förlorat är helgdagens vila.
Man firar fortfarande sabbaten speciellt i Jerusalem.
De har julafton en gång i veckan.
Familjerna samlas och firar tillsammans.
De firar gemenskapen och friden som Gud har gett.
Sabbaten är inget man firar utan något som kommer och går.
Den är något existerande. Man kan verkligen uppleva det där.
Friden som sänker sig över hela stället på fredag eftermiddag.
Bussarna slutar att gå. Allt blir tyst. Man har inga hobbyn.
Alla samlas hemma hos sina familjer, bjuder kanske hem vänner på mat.
På lördag morgon kan man genom öppna fönster höra alla ljud.
Folk sjunger och äter, fåglarna kvittrar. Klirret av porslin -
och glatt sorl hörs ut på gatan genom de öppna fönstren. Det saknar jag.
-Det låter väldigt intressant.
Det här gör mig ännu ivrigare att komma i väg. Tack till er!
Fanni och Marjut, ni har båda haft möjligheten att -
antingen besöka Israel eller bo där med era föräldrar.
Fanni, vad är annorlunda i Israel jämfört med Finland?
-För det första är det ju mycket varmare där än i Finland.
Det är ett mycket mindre land än Finland.
Men där bor en massa människor -
som är mer... annorlunda.
Stämningen där är helt olik den i Finland.
När jag kommer till Israel känns det som att komma hem.
Man börjar skolan i 6-års åldern.
Alla gör värnplikten.
-Ja, just det också.
-Även flickorna har värnplikt.
Det finns ingen konfirmationsläsning.
De har istället bat mitsva eller bar mitsva.
För flickorna är det i 12-års åldern och för pojkarna i 13-års åldern.
Man ska då ta tag i det egna religiösa livet.
Det är lite som konfirmering men man är lite yngre då.
- Det är lite annorlunda.
- Det finns massor med olikheter. Men jag kan inte...
- Hur gammal är man när man rycker in i armén?
- Jag skulle tro att det är vid 18-års åldern. - Också flickor.
- Vad tycker du är så roligt med Israel?
Jag tycker så mycket om hela landet och människorna där.
De är så underbara.
Och det är folket som Gud själv utvalt.
Det är landet som Gud ville att Hans Son skulle födas till.
- Du har haft möjlighet att åka dit så nu längtar du dit.
- Ja!
- När har ni senast varit där? - I somras.
- Hur länge var ni? - Ungefär två veckor.
- Vad gjorde ni där då? Hurdan var resan?
- Det var ganska roligt.
Vi träffade en massa bekanta.
Jag har inte sett mina kompisar på ett år.
Min bästa kompis är där så saknaden har varit jättestor.
När vi träffades var det urkul!
Jag besökte även min gamla skola där.
Det var också en ganska spännande upplevelse.
-Jag har förstått att du har gått i hebreisk skola i Jerusalem.
Hur klarade du språket?
Hur klarade du av att följa med på lektionerna?
- Det berodde lite på vilken lektion det gällde.
Jag förstod nog men det var svårt att börja prata.
Jag förstod ungefär allt, -
men att skriva och att förstå - det gick bra.
- Ni har bott i Jerusalem. Du har bott i Jerusalem.
- Och så bodde jag ett år i Tiberias när jag var liten.
- Är det lätt att få kompisar där? - Ja!
- Människorna är mycket mer öppna.
Det är kul att man inte behöver tänka: Ska jag våga prata?!
Problemet ligger mer i kunskaperna i engelska.
- Jag tänker på att jag också har en 13-årig dotter och vi bor i Esbo.
Jag skjutsar henne med bilen, jag låter henne inte röra sig helt fritt.
En del med buss. Hur är atmosfären där?
Är det friare så att man kan vara tryggare när man rör sig ute?
- Där finns det åtminstone inga fyllon.
Sådana som dricker sprit 24/7 och är fulla.
Sådana finns inte.
Det finns kanske några -
men inte så att var och varannan på gatan är sådana.
Jag har aldrig sett någon men jag har hört att det funnits.
Mamma låter mig hellre komma -
ensam hem från en kompis klockan 22 i Israel än i Finland.
Här måste jag få skjuts av någon eller så måste någon följa mig.
- Vad hade ni för hobbyn när ni bodde där?
- Jag var med i en King's Kids -grupp.
- King's Kids i Israel, ja.
- Jag gick i en konstskola också.
Där hade man allt sådant här...
Jag hade 13 timmar dans i veckan.
Utöver det hade jag alla undervisningstimmarna.
Så då var det ganska bra med dans.
- Ni håller nu kontakten med kompisarna där.
Håller ni kontakten via Skype eller skriver ni?
Lite så där... Jag använder inte Skype -
men jag håller nog kontakten.
- Har du också kompisar? - Ja, det har jag.
Speciellt i Israels King's Kids finns det bekanta.
- Så ni har bägge två varit med där? - Det är så intressant.
Tack till er båda!
Översättning: Riina Vuorinen