Vi vill ge Dig ära och tillbedjan.
Vi vill lyfta våra hander,
vi vill upphöja Ditt namn.
För Du är stor. Du gör stora under, stor.
Ingen annan är som Du, ingen annan är som Du.
För Du är stor. Du gör stora under, stor.
Ingen annan är som Du,
ingen annan är som Du.
Krön till kungars Kung,
Han som makten har,
Underbar är i råd och väldig Gud!
Immanuel, Gud är med oss.
Till Segraren, Härskaren
Ger vi åran över allt.
Hänet kruunaamme Kuninkaaksemme,
Väkevän Jumalan, Ihmeellisen!
Immanuel, kanssamme on,
Hän hallitsee, hallitsee, Meitä kautta aikojen.
Lue Luukkaan evankeliumin 9. luvusta jakeet 12-17:
"Kun päivä alkoi kallistua iltaan, Jeesuksen kaksitoista opetuslasta
tulivat hänen luokseen ja sanoivat: "Lähetä ihmiset pois,
että he menisivät lähiseudun kyliin ja taloihin ja
hankkisivat sieltä yösijan ja ruokaa. Tämä on aivan asumatonta seutua."
"Antakaa te heille syötävää", sanoi Jeesus. He vastasivat:
"Ei meillä ole enempää kuin viisi leipää ja kaksi kalaa -
vai menemmekö ostamaan ruokaa koko tälle joukolle?"
Siellä oli noin viisituhatta miestä. Jeesus sanoi opetuslapsille:
"Pankaa heidät istumaan aterialle viidenkymmenen hengen ryhmiin."
He tekivät niin ja järjestivät kaikki aterioimaan.
Sitten Jeesus otti ne viisi leipää ja kaksi kalaa,
katsoi ylös taivaaseen ja lausui niistä kiitoksen.
Hän mursi leivät ja antoi palat opetuslapsilleen
kansalle tarjottaviksi. Kaikki söivät kyllikseen, ja
tähteeksi jääneitä paloja kerättiin kaksitoista korillista."
Kertomus lienee eräs Raamatun tunnetuimpia.
Sen otsikkona on minun Raamatussani:
"Jeesus ruokkii viisituhatta miestä".
Mutta viime aikoina kun olen lukenut tätä Luukkaan evankeliumia
tai evankeliumeja yleensä, olen alkanut kiinnittää huomiota
yhteen asiaan, jota en ollut aikaisemmin huomioinut:
Jeesus pyytää opetuslapsia antamaan kansalle syötävää.
Hänhän sanoo: "Antakaa te heille syötävää".
He vastaavat: "Meillä on vain viisi leipää ja kaksi kalaa -
ei se riitä viidelletuhannelle miehelle perheineen".
Silloin Jeesus toimii: Hän jakaa kansan viidenkymmenen - joidenkin
evankeliumien mukaan viidenkymme- nen tai sadan - hengen ryhmiin.
Sitten hän murtaa leivän, antaa sitä opetuslapsilleen ja
he jakavat kansalle. Mitä siinä on niin ihmeellistä?
Ajatelkaamme aivan konkreettisesti sitä, mitä Jeesus teki:
Hän otti leivät ja kalat, katsoi ylös taivaaseen, siunasi ja
mursi leivät ja antoi ne opetus- lapsille.
Oletteko koskaan miettineet sitä, tuliko siitä ruokaa viidelle-
tuhannelle sillä hetkellä kun Jeesus mursi leivät?
Saivatko opetuslapset ison kuorma- autollisen leipää? Eivät saaneet.
He saivat yhden tai muutaman leivänpalasen tai ehkä korillisen.
Ja - HE jakoivat sitä kansalle.
Voidaan oikeastaan sanoa, että milloinkaan Jeesus ei kumonnut
kehotusta "Antakaa te heille syötävää".
Opetuslapset antoivat kansalle syödä.
Se tapahtui heidän käsiensä kautta.
Moninkertaistuminen tapahtui heidän käsissään.
Tietysti se tapahtui Jeesuksen ja Jumalan voimasta -
se oli Jumalan ihme.
Mutta luulen, että tämä on aika tärkeä pointti.
Hyvin usein olemme tilanteissa, joissa koemme
ettei se riitä, mikä meillä on.
Vaikka tuntisimme Jumalan ja kulkisimme hänen teitään
voimme joutua kohtaan, jossa koemme, että
Jumala pyytää minulta mahdottomia.
Kuinka minä ja yksitoista kaveria pystyisimme ruokkimaan
viisituhatta miestä perheineen - viidellä leivällä?
Jos jaamme viisi leipää kahteentoista osaan,
siitä ei tule edes puolta leipää henkeä kohti.
Mutta Jeesus antaa kehotuksen mahdottoman tekemiseen!
En usko hänen tekevän sitä vain jonkin teatraalisen huipentuman
aikaansaamiseksi: 'Vai niin, te ette voi antaa heille
syötävää - no, minäpä näytän!'
Evankeliumeissa on useita tilanteita, joissa
Jeesus sanoo opetuslapsilleen:
'Miksi te ette parantaneet tätä poikaa?'
'Miksi te ette tyynnyttäneet myrskyä?'
'Minä olen antanut teille vallan...'
Ennen tätä raamatun kohta, Jeesus lähettää opetuslapset matkaan.
Hän sanoo heille: 'Menkää, julistakaa Jumalan valtakuntaa ja
parantakaa sairaita. Olen antanut teille kaikki mitä tarvitsette,
menkää ja tehkää!'
Mutta me vain seisomme siinä ja sanomme: En osaa!
Onhan se tavallaan totta. Emme voi- kaan tehdä mitään, omassa voimassa.
Mutta samalla se merkitsee sitä, että me kyllä uskomme Jeesuksen
antaneen meille tehtävän, mutta ei välineitä sen toteuttamiseen.
Jos Hän sanoo: "Anna heille jotakin syötävää",
silloin minulla ON riittävästi ja voin antaa kansalle syötävää.
Uskon että tässä on tärkeä pointti, josta meidän tulisi oppia.
Joudumme varmasti tilanteisiin, joissa Jumala sanoo: 'Tee sinä!'
Mutta sanomme 'En voi, ei minulla ole riittävästi.'
'Mene kertomaan ihmisille minusta!'
'En voi, ei minulla ole riittävästi, ei minulla ole tarpeeksi kykyä siihen...
- ' Mene ja rukoile sairaiden puolesta!'
'Mutta minulla ei ole tarpeeksi... minulla ei ole sitä lahjaa.'
'Mene ja tee hyvää tuolle ihmiselle!' 'Mutta, minulla ei ole sitä lahjaa'.
Kuitenkin Jeesus sanoo tässä tekstissä: 'Teillä on riittävästi.
Rukoilkaa Jumalaa ja kiittäkää siitä mitä teillä on.
Siunatkaa se mitä teillä on ja jakakaa toisille!'
Lopuksi vielä eräs, mielestäni psykologisesti tärkeä asia:
Jeesus ei sanonut opetuslapsilleen: 'Teidän tulee antaa ruokaa
viidelletuhannelle', vaan: 'Anta- kaa ruokaa viidellekymmennelle!'
Hän jakoi ongelman ja myös ratkaisun pienempiin osiin.
Hän mursi leivän. Tämä teki opetus- lasten tehtävästä helpomman.
Uskon että tässä on tärkeä opetus meille:
Meillä on kaikki, mitä me tarvitsemme.
Siis menkäämme! Amen.
Grip du mig, helige Ande, drabba mig, låga klar.
Visa vägens riktning, ge mina frågor svar.
Rör vid mig, helige Ande, rör vid mitt dolda jag.
Lär mig tro att Jesus leder mig varje dag.
Sporra mig, helige Ande, gör mig trygg och fri.
Ge mig tjänst och ansvar, låt mig till glädje bli.
Upplys mig, helige Ande, så att jag kan förstå:
också nu gör Herren det som han gjorde då.
Jag har en uppgift att fylla, Kristus har bruk för mig!
Därför, helige Ande, vill jag nu tacka dig.
Suomennos: Brita Halla-aho