Välkomna till Tusby, till vårt hem.
Välkomna till det här stugmötet ni som är här,
och bästa tittare där hemma, hjärtligt välkomna ni också.
Vi har samlats för att höra Guds ord, vi ber tillsammans,
vi njuter av kaffebordets håvor.
Vi har också tid för givande diskussioner och
naturligtvis sjunger vi.
Seppo Järvinen vid pianot svarar för musiken
och Tiina Sinkkonen leder sången.
Vi har också tal.
Idag talar Sami Niemi och Martti Ojares.
Vi börjar med att be tillsammans.
Kära Himmelske Fader, vi tackar Dig för den här dagen.
Tack för att vi får vara församlade i Ditt namn.
Tack för att Du har lovat vara med oss alla dagar,
välsigna oss och se till våra nära och kära.
Tack för att vi i Din närhet får kraft, förnyelse och vederkvickelse.
Tack för att Du vidrör var och en av oss här, och tittarna i sina hem!
Tack till värdfolket för att jag fick komma med på detta ”stugmöte”!
Jag har haft har haft vissa tankar under de senaste dagarna och
jag har funderat på hurudant mitt förhållande till Gud är,
kanske också på Guds förhållande till mig.
Det har varit intressant att lägga märke till att trots att jag redan
varit troende i sexton år finner jag alltid nya saker.
Gud är mycket mångsidig och man kunde också säga
rätt obegränsbar.
Det har varit fint att se att, fastän man sett och hört mycket,
och som ung trodde man sig i något skede veta mycket om saker
och ting, finner man hela tiden nytt.
Under den senaste tiden har min mest intressanta upptäckt varit att Bibeln
uppmanar oss i Efesierbrevet att förnya oss till själ och ande.
Den förnyelsen förutser en ständig förändring .
Jag förstod att mitt trosliv samt det förhållande jag har till Gud,
ju hela tiden borde förändras och förnyas.
Jag bad att Gud skulle lära mig att känna Honom bättre,
att lära mig hurdan Han är och hurdant Hans rike är.
Jag bad också att Gud skulle visa mig hurudan jag är.
Hur jag ser på världen och hurudan jag är,
har också mycket att göra med hur jag upplever Gud.
Detta visade sig vara en intressant bön.
Gud svarade på den och det var intressant att se
hur jag började förändras.
Mitt inre blev uppmärksammat på nya sidor hos Gud.
Det största var hur jag upplevde Guds kärlek.
Vad betyder den i det praktiska livet?
Bibeln talar ju mycket om Guds kärlek och att Han älskade oss
så mycket att Han lät Jesus dö för vår skull.
Vad betyder det egentligen?
Vad har Guds kärlek för betydelse i mitt liv, i min vardag,
på min arbetsplats, i mina arbetsuppgifter?
Hur syns den och verkar där?
Det var överraskande för mig, att jag först nu har förstått hur
det personliga förhållandet till Gud förändrar mig från dag till dag.
Det avslöjar nya saker om mig och också nya saker om Gud.
Jag har lärt mig att också, utan att det är frågan om egoism,
älska mig själv på rätt sätt.
Jag upplever att det är så att, Gud som först älskar oss,
uppmanar oss att älska vår nästa som oss själva.
Och då hör dit nämligen de bägge sidorna, att älska min nästa,
min vän eller den människa som är mig nära samt att älska mig själv,
att jag förstår hur värdefull jag egentligen är,
hur viktig jag är för Gud och till vilke unik människa Gud har skapat mig.
Detta har för mig öppnat helt nya dimensioner, att vi ju måste förstå
hur speciella vi är.
Vi är föremål för Hans fullkomliga kärlek.
Här har det egentligen varit frågan om ett slags äventyr,
dvs. en upptäcktsfärd in i mig själv och in i Gud, in i hurdan Gud är.
Man kunde tänka så att det, vad Gud tänker om mig,
hur det syns i min vardag, hur jag fungerar där,
är en fråga om ett mycket personligt förhållande.
Och på min arbetsplats, under min fritid, var som helst,
kan jag alltid uppleva den personliga Gudens närvaro i mig.
Bibeln säger ju om det att Gud bor i oss genom den Helige Ande.
Hur kan den Helige Ande vara med oss överallt var vi än befinner oss?
Gud är närvarande överallt var jag än rör mig.
Om det här kan vi tänka att, om Gud en gång är med mig och
jag ständigt lär mig nytt om Gud så vart leder det här livet?
Nå, livet är, på sätt och vis, ett mycket intressant äventyr.
Och i livet möter man, jag har själv sett många olika saker,
det kommer framgångar, det kommer misslyckanden,
goda och dåliga dagar.
Men i allt är det ändå, på något sätt, förunderligt att
jag kan ta emot varje dag tillsammans med Gud,
både den dåliga dagen och den goda dagen.
Och det är som om Guds närvaro i mitt liv skulle ställa mig
ovanför saker och ting.
Även under de svåra dagarna kommer omständigheterna inte åt
att så såra mitt inre, p.g.a. att jag kan se på dem ur ett nytt perspektiv.
Man kunde egentligen säga att jag kan se på dem ur Guds kärleks perspektiv
och jag borde, i själva verket, se på mitt liv och
på mig själv litet från samma synvinkel som Gud ser på mig,
så att jag litet mera skulle förstå vad som är Gus vilja i mitt liv.
Detta är intressant i den meningen att Gud är ganska paradoxal.
I Gud finns samtidigt många olika drag.
I Gud finns nåd och sanning.
I Gud finns kärlek och Gud är mycket noggrann då
det gäller vissa saker och Gud är mycket intresserad av oss varenda en.
Då man tänker att mitt förhållande till Gud är kommunikation,
jag kan be och Gud svarar,
Gud ger, jag förstår ibland saker genom att Gud talar till mig
genom Bibeln eller via andra människor.
Ibland är det alldeles härligt att märka att Gud är alldeles tyst och
jag får ändå bara vara föremål för Hans omsorg.
Nå, här har jag många tankar om Gud, men framför allt
vill jag säga att trots att jag länge varit troende och har känt Gud
Gud har förändrat mitt liv på många sätt
så finner man alltid nytt. Guds kärlek är oändlig och djup.
Sådana här tankar denna gång, jag tackar er för att ni orkat lyssna. Tack!
Tack för möjligheten att komma och tala en stund på detta ”stugmöte”!
Då vi sjöng här i början om att något fattades i mitt hjärta ända tills
jag fann Jesus, och detta är mitt ämne för idag,
kom jag att tänka på, när MTV år 2003 fick nys om att
en kristen TV kanal är på kommande till Finland och
jag träffade dem på golfplanen för en intervju och
de frågade mig om vad som kommer att vara innehållet
i den kristna TV-kanalen?
Jag har efteråt tänkt att det måste ha varit Den Helige Ande
som gav mig orden: ”allt utgår ifrån det att Jesus Kristus är Herre”.
Och då jag ungefär ett år senare, funderade över,
och hade många gånger funderat över vad som skulle vara
denna kanals slogan?..
körande i min bil i Ängskulla, i Esbo, hörde jag plötsligt
Herren säga: ”innehållet är det avgörande”.
Och då man kombinerar dessa två,
innehållet är att ”Jesus Kristus är Herre”, och
då innehållet är det avgörande, blir följden att
Jesus är den avgörande faktorn. Jesus gav kanalens slogan!
”Jesus” blev kanalens slogan.
Då jag bad över vilket är Ordet ur Skriften för detta tillfälle,
såg jag att var ett Ord med starkt innehåll,
men jag läser det nu. Det är Romarbrevet 6:20-23:
”Medan ni var syndens slavar, var ni fria från rättfärdigheten.
Men vad skördade ni då för frukt? Jo, det ni nu skäms för.
Slutet på sådant är döden.
Men nu då ni befriats från synden och blivit Guds slavar,
blir frukten att ni helgas och till slut får evigt liv.
Ty syndens lön är döden, men Guds gåva är evigt liv
i Kristus Jesus, vår Herre.”
Detta är det Skriftens Ord som säger att det finns bara två möjligheter.
Jag har någon gång jämfört detta med elektrisk ström.
Antingen har vi ström eller så har vi inte.
Antingen tror du på Jesus och strömmen är påkopplad
eller så tror du inte.
Det finns bara två alternativ vid den yttersta domen.
Antingen lever vi vårt liv med Jesus och Fadern i himmelen
eller så är vi förlorade.
Under de senaste veckorna har Gud många gånger fört fram att
tiden är kort för att predika Ordet.
Det betyder att vi alla som tidigare har vandrat nu måste springa.
Vi måste berätta för alla våra vänner och andra borde bli frälsta.
De måste höra om Jesus.
Det är inte nog med att vi är religiösa ”namnkristna”
utan vi måste ta emot Jesus in i vårt hjärta till hundra procent.
Det är enda vägen till frälsning.
Det är vårt enda hopp och därför måste vi lyssna då Gud talar till oss
om att evangelisera.
Det sker inte via ”köttet” utan genom Guds ledning och
då blir det rätt.
Jag skall här, för egen del, berätta om vad som hände
ungefär ett och ett halvt år efter att jag kommit till tro,
i början på 1990-talet. Då jag körde hemifrån till arbetet
på morgonen sade Gud till mig att jag måste ringa till en man,
som jag kände enbart via vissa tjänstekontakter.
Jag kände honom inte väl men kände ändå.
Jag hade inget ärende men Herren uppmanade.
Ända till klockan halv två på eftermiddagen svarade jag Gud
att jag har ingenting att berätta.
Och då jag ringde honom, hade jag verkligen ingenting att säga,
men Gud sade att du skall berätta att du har kommit till tro.
Jag började berätta, fastän jag var ganska skygg ännu på den tiden.
Jag önskade honom ett trevligt veckoslut och
det var inte mera med den saken.
Följande måndag upprepades samma sak och jag var ännu mera
förbryllad över vad det kunde vara frågan om.
På fredagen förde jag honom till ett möte för män där jag vittnade,
och innan det mötet gav han mig en gevärspatron och sade:
”om du inte hade ringt på fredagen så skulle jag ha skjutit mig
inom en timmes tid".
Vi kan aldrig veta när den sista stunden är förhanden.
Han kom till tro den fredagen.
Gud befriade honom från de sjukdomar som hade drivit honom
till den gärning som han var färdig att utföra.
Då han sedan hade hunnit hämta sig i två månader efter detta
tog Gud honom hem till sig genom att en blodåder brast i hans hjärna,
medan han lyckligt satt och åt morgonmål med sin hustru.
Men han kom till tro. Hans hustru kom till tro.
Kanske också några andra kom till tro genom det.
Därför måste vi vara vaksamma inför det att vi inte kan veta
vem Gud vill att vi skall föra budskapet om Jesus till.
Därför vill jag uppmana oss alla, tiden är kort, använd den rätt!
Vi skall berätta att Jesus är den enda vägen,
den enda vägen till frälsning! Det finns ingen annan väg!
Därför måste vi själva ta ett avgörande och
framförallt uppmana människor till ett beslut,
samt berätta och missionera om evangeliet! Det är det viktigaste!
Det är härligt att vara här, Marjatta och Liisa,
tillsammans med er på ”Juhlatalo”-verandan.
Idag skall vi tala om Guds stora gärningar,
om vad Han har gjort i våra liv.
Själv kan jag helt kort berätta att jag, under de senaste åren,
har gått igenom en mycket tung livskris och
fått uppleva hur Gud på ett förunderligt sätt helat mitt inre,
och jag är mycket tacksam över det och förundrad.
Marjatta, berätta du, vad Gud har gjort i ditt liv!
Det är dryga 20 år sedan,
då jag under vintern halkade på isen och skadade min rygg,
jag arbetade trots detta, använde värkmediciner,
och var tvungen att ta allt starkare mediciner, t.o.m. opiater.
Slutligen fick jag komma till sjukhus för operation,
till Invalidstiftelsen i Helsingfors.
Det var en svår operation och
jag kunde inte mera återgå till mitt eget arbete.
Jag hade mycket smärtor även efter detta och
jag förlitade mig på Gud och jag hörde Jesu ord inom mig:
”Kom till mig alla”, och
jag tänkte att även jag får komma och söka Honom och
Han var min kraft så at jag orkade under de verkligt plågsamma skedena
då jag inte ens kunde återgå till mitt arbete.
Jag hade starka opiater som medicin
och jag tänkte att detta är ju inget liv mera,
jag är ju som berusad och kan inte mera uppehllla sociala kontakter,
detta blir ju till ingenting. Jag var stundtals helt desperat.
Jag gick till förbön vid många olika tillfällen.
Jag var på ett möte en gång år 2002 i St Michel och
där kom en syster fram till mig för att be, och
hon sade att Gud hade talat till henne, och uppmanat henne att säga:
”lägg dig färdigt ned på golvet på Guds operationsbord!”
Hon höll i mina vrister och bad, jag hörde inte ett ord av vad hon sade
men jag kände att där var en stark Andens närvaro.
Jag lär ha legat som medvetslös i samma ställning i över en timme,
naturligtvis utan att jag själv visste någonting.
Sedan vaknade jag till att en änglavinge, så kände jag det,
rörde vid mig mina händer och mina ben,
jag hade klänning på mig då det var sommar.
Så vaknade jag men jag kunde inte alls röra mig och jag tänkte:
”Gud låt mig inte bli förlamad!”
Efter en stund kunde jag ändå röra mig och så småningom stiga upp
och jag visste inom mig att jag hade blivit helad!
Jag började prisa Herren där, inför alla,
och jag hoppade av glädje, alla deltog i detta.
Nu är jag här och det är mycket sällan jag behöver värkmediciner.
Och jag är ett Guds under, ett vandrande mirakel, ty enligt läkarnas
undersökningar på Invalidstiftelsen, och även enligt senare undersökningar,
har det sagts att:”det är ett under att du kan röra på benen och
ett under att du skrattar, du borde ha så ont”.
Man hade sagt till mig att jag genast måste opereras på nytt,
men läkaren som borde ha opererat sade att han inte vågar operera
p.g.a. den stora risken för förlamning
Vi har en stor Gud, som hjälper oss i allt, om vi bara söker Honom och
litar på Hans kärlek och helande nåd!
Underbart! Liisa, du har säkert också någonting som du vill berätta om?
Fram till denna ålder har det hunnit hända alltmöjligt i livet.
Då vi kom hit kom jag att tänka på den situation, då vi någon gång
i slutet av året 1994, var på väg till Petroskoj.
Vi begav oss iväg med vår lilla bil
för att förbereda för en sändning som skulle komma dit,
då vår dotter i Kanada hade packat saker för barnhem i Petroskoj.
Det var under en sådan period i vårt liv, då vi p.g.a. depressionen
hade varit tvungna att sälja vårt hem
och under åtta månaders tid varit ute ur landet.
Vi hade endast litet pengar kvar i januari år 1994
då vi kom tillbaka till Finland, och vi skaffade en liten Honda Civic bil.
I den bilen var vi på väg från gränsen i Vaalimaa
asfalten var ännu bar vid gränsen
men så småningom började det snöa och
vi hade kört cirka tjugo kilometer ifrån gränsen mot Viborg
och på den mötande filen var det sandat men så tog det sandade slut.
Plötsligt inser jag
vi hade en vecka gamla vinterringar på bilen
och jag inser att nu börjar bilen snurra och
jag ser att det kommer en bil emot på några hundra meters avstånd.
Jag märker att bilen inte längre går att styra och jag ropar:
”Jesus, Jesus hjälp”..
Och bilen far som en snurra och vi glider av vägen mot sidan
och snurrar med bakre delen först i diket.
Jag lösgör säkerhetsbältena och vi ligger på sidan där i diket och
jag frågar ”husbonden” om han skadat sig, vilket han inte hade gjort.
Första mötande bil var rysk.
Jag kliver ur bilen, med dörren öppen mot skyn och mannen säger på ryska
”Gud vare tack”. Det var många ”om och men”,
bilens fönster hade gått sönder på alla sidor då bilen låg på sida och
jag står där på den isiga vägen.
Jag kommer alltid ihåg hur jag stod där,
det snöade och vid det laget då vi försökte få bilen därifrån..
står jag där och jag sade till Gud:
”hej, vi har ingenting kvar, här är det sista av vår egendom”..
då vi hade sålt vår egendom..
”Herre jag har bara två tomma händer, om Du behöver dem så använd dem!”
Det var år 1994 och nu har vi år 2007 och jag måste säga,
TACK till Gud!...
efter det har Gud på ett förunderligt sätt börjat öppna vårt eget liv,
även ekonomiskt, och jag har kunnat vara till hjälp.
Och skulle jag inte ha fått uppleva allt detta i mitt liv,
förlusten av hemmet och annat,
skulle jag knappast idag arbeta med det jag gör.
Jag delar ut mat till fattiga i Esbo,
och knappast skulle jag kunna be med dem och
uppmuntra dem, och en sak till: jag har också fått välsigna Israel,
vilket för mig varit ett medvetet beslut och i detta ligger välsignelse.
Ty Bibeln säger att den som välsignar Israel,
den blir välsignad av Gud och den som förbannar Israel
blir förbannad av Gud. .. detta har jag fått uppleva i praktiken.
Nu har jag haft i den mån, att jag har kunnat ge litet till höger och vänster ,
litet hit och dit. Då vi var i den situationen att
vi måste omsätta vårt hem i pengar, kommer jag ihåg att jag tänkte:
om vi alltid skulle ha gett Gud den andel som hör till honom
så skulle vi kanske inte vara här nu, jag vet inte.
Nu har jag velat idka givande, helt praktiskt!
Verkligt fint! Härligt at höra om vad Gud har gjort!
Lisbeth, kunde du berätta om vad du har upplevt av Guds storhet?
Jag kommer att tänka på, under den första tiden,
innan jag ens kände Gud, fastän jag inte kände Honom,
så hörde jag inom mig en inre röst och
jag tänkte att det måste väl vara Gud, om Gud existerar.
Det var så, Gud började nämligen tala till mig,
jag hade en väldigt tung och svår tid, och Gud började tala:
”du borde sjunga, förstår du, du borde sjunga”!
Jag tänkte att, vad i världen, inte vågar jag ju sjunga solo.
Sedan förstod jag att det inte var frågan om det utan att ansluta mig
till en kör och då den här rösten hade hörts i tre månaders tid,
förstod jag att jag måste göra något och
jag satte igång att söka en kör och genom det öppnades mitt inre,
det öppnades för Andens verk
p.g.a. att på körens repertoar fanns andliga sånger.
Det gjorde att min livsinriktning förändrades helt och hållet.
Gud har nog sina metoder!
Det är med Gud, som då man lägger pussel och
man undrar då man har en bit i handen, att vart skall man lägga den biten
och så märker man att där passar den ju!
Det är nog underligt! Varje dag får vi uppleva detta!
Det finns olika saker som talar till människor,
för en del är det saker som har med hälsan att göra,
för andra ekonomiska.
Den Helige Ande skräddarsyr för oss
Och Gud är långmodig och kallar på olika sätt.
Så här denna denna gång. Vår tid är slut.
Tack för att ni kom hit för att samtala!