o
Olen Gilad ja tämä on tarinani.
Synnyin uskonnolliseen juutalaiseen perheeseen Jerusalemissa.
Ensimmäinen kokemukseni Jumalasta tapahtui ollessani 7-vuotias.
Oli sapatti-aamu ja minun piti mennä vessaan.
Laitoin vessan valon päälle ja muistan sen, koska oli sapatti.
Kummarruin näin, koska luulin että ehkä taivaasta iskee miekka,
joka tappaa minut.
Tämä oli kokemukseni Jumalasta tuohon aikaan.
Minulla oli Jumalan pelko, vaikka olin vasta 7 v.
Vanhempani erosivat, kun olin 14-vuotias.
Tämä vaikutti minuun hyvin nega- tiivisesti. Aloin polttaa tupakkaa.
Sen takia äitini päätti lähettää minut sisäoppilaitokseen.
Sitten palvelin Israelin armeijassa.
Armeijan jälkeen minun piti mennä töihin hankkimaan elantoni.
Koska pidin taiteesta, lähdin opiskelemaan kuvanveistoa.
Minulla oli yksityisiopettaja, joka laittoi eteeni puukasan ja sanoi:
"Ala töihin!"
Tehtyäni kuukauden töitä tuon puun kanssa, sain ilmestyksen elämästä.
Minulla oli ammatti, ja tulisin ansaitsemaan tarpeeksi rahaa
ja jos säästän, voin myöhemmin ostaa asunnon, auton,
mennä naimisiin ja hankkia lapsia.
Mutta mitä kuoleman jälkeen?
Ainakin lapseni saisivat hyvän elämän ja hyvän koulutuksen
ja voisivat työskennellä liike-elä- mässä. Mitä sitten, kun he kuolevat?
Heti kun aloin ajatella näin, menin polvilleni ja aloin itkeä.
En tiennyt, mikä on elämän tarkoitus.
Jos lopulta kuolen enkä ota mitään mukanani,
miksi edes haluan tehdä yhtään mitään?
Koska olen juutalainen, menin jeshivaan 5 vuodeksi.
Ensimmäiset pari kuukautta olivat mahtavia.
Minulla oli hieno puku ja aloin kunnioittaa vanhempiani.
Samalla sisälläni lihani alkoi kasvaa.
Omatuntoni oli hyvin pieni, mutta alettuani lukea Raamattua, se kasvoi.
Ymmärsin, etten voi tehdä sitä yksin, vaan tarvitsen apua.
Kirjoitin kirjeen Jumalalle, jossa pyysin Häneltä apua.
Kirjoitin: Haluan tehdä hyvää, mutten pysty. Tarvitsen apuasi.
Haluan palvella Sinua, koska rakas- tan Sinua, mutten voi jäädä tänne.
Johdata minut paikkaan, jossa ihmiset kunnioittavat Sinua
ja palvelevat Sinua todellisella rakkaudella.
Vasta jälkeenpän ymmärsin, mitä olin tehnyt.
Uskoontultuani luin Room. 7, jossa Paavali kirjoittaa juuri tästä.
Lihani on minua voimakkaampi enkä voi tehdä sitä ilman messiasta.
Näillä sanoilla jätin jeshiva-koulun ja menin isäni luokse.
Koska käytin tuolloin vielä huu- meita, hän ajoi minut ulos talosta.
Menin äitini luokse, joka soitti poliisit.
Päädyin yksin kadulle. Päivisin tein töitä rakennusalalla
ja iltaisin käytin kaikki rahani alkoholiin.
Kerran tapasin erään tytön, joka kertoi minulle Jeesuksesta.
Hän puhui vain Vanhasta Testamentista, mikä suututti minua.
Avasin sitten oman Raamattuni ja luin Jer. 31:31,
jossa Jumala antoi meille uuden liiton.
Olin järkyttynyt, koska uusi liitto oli minulle kristitty sana.
Juutalainen profeetta puhui uudesta liitosta Israelin kanssa.
Aloin lukea Uutta Testamenttia ja luin Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta
Johanneksen evankeliumista.
Minulle evankelioinut tyttö kysyi, miksi itkin.
Tarkastin itseni ja huomasin todella itkeväni.
Ensimmäisenä sanoin: En ymmärrä, eihän Jeesus tehnyt mitään!
Miksi he kiduttivat häntä?
2 viikkoa tämän jälkeen otin Jeesuksen vastaan elämääni.
Minun oli vaikea hyväksyä, että Jeesus on messias,
mutta Pyhä Henki minussa puhui niin voimakkaasti, etten voinut
vastustaa sitä.
Vapauduin välittömästi huumeista.
Minulle jäi silti joitain asioita elämääni, joita piti työstää.
Mutta Jumala ei siitä lähtien koskaan ole hylännyt minua
ja tiedän, että Hän on kanssani tänään.
Olin kerran itkumuurilla ystäväni pojan Bar Mitzvah-juhlassa
ja hän pyysi minua ottamaan heistä kuvia. Hän sanoi, että olen lahjakas.
Siitä lähtien sydämeeni syttyi halu tulla upeaksi valokuvaajaksi.
Nyt työskentelen TV7:llä kamera- miehenä, ja voin välittää
totuuden Israelista minun kamerani kautta sinun televisioruutuusi.
Suomennos: Sonja Mattayev