Hej! Jag är Roberto Brandão. Jag har bott 16 år i Finland.
Jag har lärt mig att tillsammans med Gud -
har jag ingenting att frukta.
Han ger dig en god framtid och du kan leva i trygghet.
Jag fann det
Finn det du också
Atmosfären hemma var fantastisk och varm.
Jag hade en mamma som alltid fanns där hos mig.
Jag är det elfte barnet i ordningen -
så alla mina bröder och systrar var också -
på sätt och vis mina pappor och mammor.
Min pappa reste mycket men han var där allt emellanåt -
och jag minns honom som en bra pappa som jag har goda minnen av.
Tyvärr gick det så att det endast varade i 13 till 17 år.
Det var en kort tid jag fick leva tillsammans med dem.
Men jag kan säga att med dem -
fick jag en strålande början på livet.
I familjen där jag växte upp ville alla tjäna Herren.
Vi hade underbara möten.
Ganska ofta fick besökarna Guds -
vägledning för sina liv. Det var helt fantastiskt.
Men min tanke om Gud var den -
att Han är en chef.
Jag tjänar Honom och gör vad jag kan för att inte hamna i helvetet.
Men är Han på riktigt en god Gud?
Det var ett stort frågetecken för mig.
En Gud som mina föräldrar hela tiden tjänat.
Trots det for båda dit till himlen -
medan barnen lämnades ensamma kvar.
Vilken mamma eller pappa skulle önska -
att deras eget barn lever helt ensamt?
Det var svårt att växa upp som föräldralös i Brasilien.
Främst för att jag hade svårt att se någon framtid.
Jag undrade om en framtid var möjlig -
när föräldrarna inte längre var med i bilden
Jag minns att jag tänkte att huset -
där vi firat julfest, födelsedag och allt möjligt -
nu var en plats full av sorg.
När jag var 18 och hade ju påbörjat min vandring med Gud -
hade jag en verkligt jobbig period.
Jag tog en kniv, gick till badrummet och sa -
att det här är sista dagen i mitt liv.
Den dagen befann sig tre, fyra personer i huset.
Min bror började knacka på dörren till badrummet.
Jag satt där och grät.
Jag öppnade och han började prata med mig.
Till sist frågade han: "Varför har du en kniv här?"
Jag hade en blyertspenna och sa: "Jag ville bara vässa pennan."
Tyvärr hade man den inställningen att man alltid skulle vara glad.
Allt skulle se bra ut: "Livet går vidare -
och du får vara glad att du lever."
Och ja, jag var trött på det.
Jag ville inte visa att allt är bra hela tiden, att allt är okej, -
och visa mig stark inför andra.
Låtsas jag att allt står rätt till, allt är toppen, -
betyder det att bördan känns lättare för de andra.
Det hade ju varit svårt för alla att föräldrarna dog.
I tio års tid gömde jag hela tiden -
mina känslor för andra människor.
En intressant sak hände i mitt liv medan jag bodde ensam i Brasilien.
En dag sa jag: "Nu vet jag vad jag behöver. Jag behöver en flickvän."
Jag gick på ett möte, färdig att leta.
Där började talaren säga: "Jag vet att ni alla här -
är mellan 14 och 18 år. Ni vill säkert bara ha en flickvän.
Men jag kan säga er att det är bra att tänka på framtiden."
Jag tänkte: "Vadå?! Ska jag igen börja skriva och be till Herren?
Det orkar jag inte, jag vill ha en flickvän i dag!"
Han fortsatte: "Hur är det, kanske ni vill ha en flickvän just i dag."
Nu blev jag rädd: "Hade Gud sagt något till honom?"
Kanske han kommer att peka ut mig: "Det är du."
Men han sa endast: "Det lönar sig att -
drömma om framtiden för Gud är god."
Det gjorde mig så arg. Gud var inte god i mina ögon, Han var chefen.
Jag hade lärt mig lyda eftersom jag inte ville till helvetet.
Men god är Han då inte. Hur kan Han vara det -
när jag är här helt ensam? Regnet öste ner den dagen.
Jag beslöt att jag inte behöver någon flickvän utan jag går hem.
Jag minns att jag tänkte: "Vänta nu, mannen sa att Gud är god.
Det kan jag inte tro men tänk om jag skulle testa det?"
Jag tänkte jag kan skriva eller något.
"Så där ja! Nu skriver jag så ska vi se om Du är god.
Jag tror inte det men vi får se."
Jag tog ett papper och började skriva en massa saker.
Jag tänkte: "Om en sak fattas från listan så är Du inte en god Gud.
Vi får se. Jag vill inte tala om för Dig vad Du ska göra -
utan jag vill undersöka om Du på riktigt är god."
Jag skrev ner ganska många saker men jag ska nämna ett par.
Det var så att jag börjat leda lovsången i församlingen -
så jag ville ha någon som kunde spela med mig.
Klassiskt piano. I Brasilien skulle de flesta ha spelat gitarr.
Jag tänkte: "Ett riktigt ordentligt piano. Jättesvårt!"
För det andra ville jag inte ha någon gammal kvinna -
eller någon "baby" att se efter.
Hon fick gärna vara ett eller två år yngre. Det vore fint.
Och gärna en som kommer från en annan värld, från världens ände.
Det är intressant att på portugisiska betyder -
"fim-land" "världens ände", "ends of the earth".
Men det betyder inte att non är från Finland utan -
"fim-land" kan vara Ryssland, Kina eller var som helst.
Men jag fortsatte skriva. Jag tänkte: -
"Så där ja! Nu ska vi se om Du är god!"
Det gick så att sex år senare var jag i London på bibelskola.
Genast såg jag där en speciell person trots att där var många -
som såg likadana ut, från Sverige och Finland och så.
Men där såg jag Annamari och tänkte: -
"Hm! Henne skulle jag gärna gifta mig med!
Men stopp nu! Jag kan inte tänka på sådant på bibelskolan!"
Men vi blev bekanta och till sist såg jag att -
Annamari hade allt jag bett om på min lista.
Och det lustiga var att hon kom från Finland. Från "världens ände."
Gud talade naturligtvis också till henne.
Men när vi blev tillsammans upplevde jag genast -
att Gud ställde mig en fråga: "Är Jag god?"
"Är Jag god?" Och jag svarade: "Ja, Du är god!"
Vad jag vill säga med den här berättelsen är -
att Han ville visa att Han är god.
Jag hade aldrig trott att sången kunde påverka -
så mycket som jag såg år 2016.
Jag var då på väg till Sverige.
Jag älskar att sjunga och där fanns karaoke.
Jag sjöng en stund men tänkte sedan att klockan är mycket -
så jag kan inte stanna längre och sjunga.
Jag måste gå och lägga barnen.
Men sedan i hissen... En kvinna kom springande -
just som dörren skulle stängas: "Vänta!" - "Okej, kom bara."
"Du, jag ville bara berätta hur det står till.
Jag har haft det så jobbigt att jag kom på kryssningen -
och tänkte att det här är min sista dag.
Jag har skrivit ett brev och jag kom hit och -
kände att jag inte kan leva längre.
Jag gick dit för att ta ett par drinkar -
innan jag går tillbaka till min hytt.
Men när du började sjunga hände något.
Jag hade tidigare tänkt att jag är alltför trasig -
men nu känner jag att jag klarar det här.
Jag kan inte sluta mitt liv på det viset."
Glädjen jag såg i hennes ansikte...
Hon var så lugn då hon sa: "Du, jag vet du måste gå och lägga barnen.
Oroa dig inte för mig. Allt är bra.
Jag ville bara komma och tala om det här för dig."
Jag var fullständigt chockad.
Jag fick inte ens sagt godnatt eller tack utan jag bara...
Och så stängdes dörren.
Vi befinner oss i olika situationer -
men du kan lita på att din framtid är god.
I synnerhet om du vandrar med Gud och -
låter Honom leda dig i livet.
Av egen erfarenhet kan jag säga att -
om du sagt mig det för precis 31 år sedan -
hade jag inte trott på en god framtid i Gud eller att Han är god.
Men när jag började leva med Honom och lärde känna Honom, -
inte som en chef eller en dålig Gud -
utan som den gode Far och vän Han är -
så har min syn på Honom förändrats så mycket -
att jag nu ville tala om för dig -
att ditt liv är värdefullt. Du är värdefull.
Och med Honom, med Honom kan ditt liv förändras till det bättre.
Även om du möter många svårigheter här i världen -
så har Han lovat vara med dig och Han kommer aldrig att lämna dig.
Han går alltid med dig och Han är -
den bästa vän du kan ha här i livet.
Översättning: Himlen TV7