Minä olen Minna Rissanen. Tässä Sanaa naisilta ohjelmassa -
pohdimme sitä, mitä minuus oikein tarkoittaa.
Minuus, eli identiteetti, on ihmisen käsitys itsestään.
Siitä kuka hän on, mitä hän haluaa ja mitä tavoittelee.
Se on myös yksilön kokemus omasta arvostaan.
Yksi kristillisen kentän kestoaiheista on identiteettimme Kristuksessa.
Rakennamme sitä sanoilla.
Olemme Kuninkaan tyttäriä, jotka saavat elää voittoisaa elämää.
Hengellinen identiteetti on kuin valtakirja, -
jonka avulla voi omistaa itselleen kaikki Jumalan valtakunnan rikkaudet.
Ikään kuin se olisi valmis paketti, jonka voi ottaa tuosta vain käyttöönsä.
Joskus uskovaisen identiteetistä kehittyy itseään toteuttava ja -
itselleen sokea ryhmäidentiteetti.
Silloin meistä tulee hengellisyyden suorittajia ja -
uskonelämästämme joukko kuivia rutiineja.
Verhoudumme kristillisyyden kaapuun ja sanomme sitä identiteetiksi.
Siitä voi seurata uskonkriisi, joka parhaimmillaan kasvattaa -
mutta pahimmillaan kuihduttaa koko uskonelämän.
Ei ihme, että joku voi päätyä irrottautumaan -
sellaisesta uskonyhteisöstä ainakin ajaksi -
ja palaa sitten takaisin, kun tuntee voivansa taas hengittää.
Vanhasta ihmisestä tulee siis uusi ihminen ja hän saa syntinsä anteeksi.
Vastasyntyneellä ei kuitenkaan ole valmista identiteettiä, -
sillä Herra ei tee tehdas valmiita kristittyjä.
Hän kasvattaa meitä matkalla -
ja silloin meidän identiteettimme rakentuu terveelle pohjalle.
Jumalalla on selkeä identiteetti, Minä olen.
Jeesuksella on selkeä identiteetti: -
Tiedän, kuka minä olen ja tiedän, minne olen menossa.
Tiedän, että Isä aina kuulee minua.
Ratkaisevaa ei siis olekaan, kuka sinä olet vaan kenelle kuulut ja -
kenen annat sinua kasvattaa.
Identiteettimme rakentuu vuorovaikutuksessa toisten kanssa.
Niinpä minun kristitynidentiteettini -
rakentuu vuorovaikutuksessa Jeesukseen.
Siinä, kun olen Hänen lähellään, istun Hänen jalkojensa juuressa -
ja kuuntelen Häntä niin kuin Betanian Maria.
Entä Magdalan Maria? Nainen, josta oli lähtenyt ulos seitsemän riivaajaa.
Hän seurasi Jeesusta, koska rakasti mestariaan yli kaiken.
Maria Magdalan identiteetti kasvoi Jeesuksen seurassa niin vahvaksi, -
ettei hänen rakkautensa sammunut edes Jeesuksen haudalla.
Magdalan Maria sai olla myös ensimmäinen, jolle Jeesus ilmestyi -
ylösnousemisensa jälkeen.
Siellä oli myös Johanna, hovinainen.
Kaksi hyvin erilaista naista, joita ei enää määritelty aseman -
tai menneisyyden mukaan vaan rakkauden mukaan.
Meidän mestarimme ei ole kuollut, Hän elää.
Identiteettini ei perustu asemaani Hänessä.
Ei siihen olenko lapsi, Kuninkaan tytär tai perillinen.
Olen kaikkea sitä mutta ei se loppujenlopuksi määritä minua.
Identiteettini perustuu rakkausliittoon, -
joka on solmittu minun ja Kristuksen välille.
Kun ihmisellä on vahva identiteetti, hän arvostaa itseään, -
kestää muutoksia ja joustaa elämän haasteissa.
Paavalilla oli vahva identiteetti mutta miten hän suhtautui itseensä.
Hän toteaa Filippiläiskirjeen 3. Luvussa, jakeessa 7: -
"Mutta mikä minulle oli voitto, -
sen minä olen Kristuksen tähden lukenut tappioksi."
Sitten hän lisää, että kaikki muu on roskaa Jeesuksen tuntemisen rinnalla.
Inhimillinen ja hengellinen menestys eivät merkitse hänelle mitään.
Vain Jeesus jää jäljelle.
Nainen on osa Jumalankuvaa.
Jo siinä on perusta naisenidentiteetille.
Nainen on heikompi astia. Yllättävän sitkeä tapaus mutta -
kuitenkin paljon hauraampi tietyillä alueilla kuin mies.
Naisella on lupa olla heikko.
Se on vastoin kaikkea sitä, mitä naiselta tänä päivänä odotetaan.
Naisen heikkouksia ovat kateus ja vertaaminen.
Miehet eivät yritä olla kuin naiset -
mutta naiset yrittävät hyvin usein olla kuin miehet.
Pärjätä yksin ja kun oikein ottaa koville, niin nainen kovettaa itsensä.
Hän on vahva, koska hänen pakko olla vahva.
Mutta ei se ole hänen identiteettinsä.
Hän ehkä jaksaa puurtaa, venyä ja uurastaa mutta -
miten vaikeaa on vain valita Marian osa.
Pysähtyä, istua Jeesuksen jalkojen juureen.
Teoriassa identiteettiä kuvataan niin, että siihen liittyy kasvukipua.
Näin on myös hengellisessä elämässä.
Jeesus kutsuu todellista minuuttani esiin -
mutta saatan harata vastaan Hänen kutsuaan.
Pelkään, mitä Hän minusta löytää. Jos Hän ei pidäkään näkemästään.
Jos en pidä siitä itse.
Joskus kuitenkin vasta kriisit -
pakottavat meidät tutustumaan itseemme syvemmin.
Sekä myös taivaalliseen Isäämme syvemmin kuin koskaan aikaisemmin.
Mietin miten suurta armoa se on.
Koetus on Jumalan hyväntahdonlähettiläs.
Se pakottaa meidät pysähtymään.
Itse löysin identiteettini Kristuksessa -
särkymisen, murtumisen ja menettämisen kautta.
Samalla minusta tuli hauraampi ja heikompi.
Olin sairastunut omaan vahvuuteeni.
Sen myötä, että menin rikki, pieniksi siruiksi Herrani jalkojen juureen, -
minusta tuli nainen, joka tunnustaa, ettei tiedä, osaa eikä jaksa kaikkea.
Minusta tuli ihminen.
Ymmärsin, että Jumalan lapsena saan luottaa täysin Hänen huolenpitoonsa.
Minun ei tarvitse selviytyä kaikesta itse.
Nainen on kuin nupullaan oleva kukka, suuri salaisuus.
Jos menetät herkkyytesi, jokin olennainen sinussa jää salaisuudeksi -
myös sinulle itsellesi.
Et löydä sitä kaikkea potentiaalia, mitä Jumala on sinuun istuttanut.
Et ehkä parannu, koska et uskalla katsoa itseäsi pintaa syvemmältä, -
kohdata sitä, mitä elämä on sinulle tuonut mukanaan.
Et huomaa, että Jeesus seisoo jo sinua vastassa -
kaikkein syvimmän kuilusi pohjalla.
Jos vain malttaisin istua rauhassa alas, -
siinä kohtaisin Jeesuksen kuin Maria.
Silloin oppisin ymmärtämään, -
että olen Hänessä täysin ja ehdoitta hyväksytty.
Minun ei tarvitse esittää Jeesukselle hengellistä syntymätodistustani -
tai vakuuttaa Häntä Kuninkaan tyttären asemastani.
Olen Hänen morsiamensa, olen Hänen rakkaimpansa.
Hän tuntee minut. Hän kuoli puolestani.
Hän pelasti minut varmalta kuolemalta.
Eikö se kerro syvää kieltään siitä, -
kuinka arvokas olen Hänen silmissään.
Silloin voin myös itse terveellä tavalla arvostaa itseäni.
Hän tuhlaa meihin rakkauttaan.
Joka ikinen hiuksemme on laskettu, myös se kaikkein harmain.
Hän on antanut meille uniikit sormenjäljet -
mutta tutkijat ovat todenneet, että meillä on myös uniikki nauru.
Senhän tunnistaisi missä väkijoukossa tahansa.
Hän huomaisi kävelytyylisi ja askeltesi painon.
Nekin on tutkimuksissa todettu osaksi meitä.
Olet niin rakastettu, että Jumala tietää sinusta kaiken.
Me opimme tuntemaan Kuninkaan. Me opimme tuntemaan Isän.
Opimme myös ymmärtämään, miten paljon Hän rakastaa meitä.
Silloin meidän ei tarvitse enää alleviivata -
omaa asemaamme Jumalan valtakunnassa -
vaan ymmärrämme, mitä Hänen lapsenaan eläminen todella tarkoittaa.
Kuninkaan tyttärinä kohtelemme toisiamme -
niin kuin taivaallinen Isämme on meitä opettanut.
Arvokkaasti ja muita kunnioittaen.
Ei syyttäen, painostaen tai aliarvioiden.
Kaikille identiteetti Isän tyttärinä ei ole itsestäänselvä asia.
Taustalla voi olla kipeä isäsuhde, -
joka on lähes olematon tai niin särkynyt, -
ettei opetus Jumalasta Isänä tavoita sielun syvimpiä kerroksia.
On lohdullista, että identiteettimme voi parantua.
Se tapahtuu ristin juurella, -
anteeksi antamisen ja anteeksi saamisen äärellä.
Anteeksi antanut ja anteeksi saanut on vapaa.
Häntä ei voi sitoa menneisyyteen, ihmisiin, olosuhteisiin.
Hänen turvansa on Kristuksessa.
Kun minuuteni on kätketty Jeesukseen, -
minusta tulee ihminen, jonka lähellä toisten on helppo olla.
Tunnen omat voimavarani ja -
ennen kaikkea tunnen Jeesuksen voimavarat.
Terve identiteetti suojelee myös kateudelta.
Minun ei tarvitse kadehtia muita Kuninkaan tyttäriä, -
sillä tiedän olevani rakastettu.
Minulla on oma paikka Jumalan suunnitelmassa.
Hän on räätälöinyt sen persoonalleni sopivaksi.
Identiteettimme Kristuksessa on siis Häneen kasvamista, -
Hänen tuntemistaan ja Hänen seuraamistaan.
Sen ydin on evankeliumissa, ilosanomassa.
Ei siinä, mitä minä olen tai mitä en ole.
Identiteettini Kristuksessa perustuu siihen, että Hän rakasti minua ensin.
Tekstitys: A. Eskola