Tervetuloa Sanaa naisilta -ohjelman seuraan!
Olen Leena Metsämäki.
Raamatussa on paljon miehiä ja naisia, -
joiden elämää on mielenkiintoista tutkia.
Heidän elämänsä, taistelunsa, virheensäkin kerrotaan rehellisesti.
He ovat siellä siksi, että me voisimme oppia -
ja rohkaistua heidän kokemuksistaan.
Haluan kertoa eräästä Vanhan testamentin naisesta.
Häntä kutsutaan suunemilaiseksi vaimoksi -
ja hänestä kerrotaan 2. Kuningasten kirjan 4. luvussa.
Hän eli profeetta Elisan aikana -
noin 850-790 vuotta e.Kr.
2. Kun. 4:8 kertoo: -
"Eräänä päivänä Elisa meni Suunemiin, ja siellä oli -
arvossa pidetty vaimo, joka vaati häntä aterioimaan.
Ja niin usein kuin hän kulki sen kautta, -
poikkesi hän sinne aterioimaan."
Seuraavissa jakeissa kerrotaan, -
että vaimo rakennutti huoneenkin Elisalle, jossa tämä aina yöpyi.
Yhdellä matkallaan profeetta Elisa kiitti vaimoa ja kysyi, -
voisiko hän tehdä jotakin tämän edestä.
Vaimolla ei ollut mitään. Hän oli ihan tyytyväinen oloihinsa.
Elisan palvelija Geehasi kuitenkin keksi, -
että vaimolla ei ole poikaa ja vaimon mies on jo vanha.
Sitten profeetta Elisa sanoi vaimolle, että hän saa pojan.
Seuraavassa jakeessa sanotaan, että vaimo tuli raskaaksi -
ja synnytti pojan seuraavana vuonna juuri Elisan sanomana aikana.
Jumala kyllä näkee sydämemme kaipauksen, -
vaikka tietyllä tapaa olisimme tyytyneetkin osaamme.
2. Kun. 4:18-20 kertoo traagisen tapahtuman.
Kun poika oli kasvanut isoksi, -
meni hän eräänä päivänä isänsä luo leikkuuväen luokse.
Poika valitti isälleen: "Voi minun päätäni, voi minun päätäni!"
Isä sanoi palvelijalle: "Kanna hänet äitinsä luo."
Niin palvelija otti pojan ja vei hänet äitinsä luo.
Poika istui hänen polvillaan puoli- päivään asti. Sitten hän kuoli.
Äiti meni ylös ja laski pojan Jumalan miehen vuoteeseen.
Hän sulki oven jättäen pojan yksin ja lähti pois.
Tämä suunemilainen nainen oli uskon nainen.
Kun suuri murhe kohtasi häntä, hän vei asiansa heti Jumalalle.
Profeetta Elisan yliskammio oli hänen kodissaan se paikka, -
jossa oli Jumalan läsnäolo.
Sinne hän vei poikansa ja suuren murheensa.
Sanotaan, että hän sulki oven ja meni pois.
Siis eikö ole aivan uskomatonta? Ainakin minun mielestäni.
Hän ei kulkenut ympäriinsä kuollut poika sylissään -
ja huutanut ja valittanut, vaan meni Jumalan luokse.
Kuinka vaikeaa sen on täytynyt olla!
Sulkea tuo ovi ja jättää poika Jumalan helmaan.
Usko ja luottamus kulkevat aina käsi kädessä.
Usko ja luottamus näkyvät myös meidän teoissamme.
Erityisesti vaikeassa tilanteessa se tulee esiin.
Kun panee itsensä hänen tilalleen, voi nähdä tilanteen järkyttävyyden.
Mikä valtava usko ja luottamus Jumalaan hänellä oli!
Ennen kuin etenemme tapahtumissa, katsomme aiemmista jakeista, -
millainen nainen tämä suunemilainen vaimo oli, -
ja mitä nämä Raamatun jakeet meille opettavat.
Ensinnäkin hän halusi palvella Herraa ja Hänen palvelijoitaan.
Hän oli ahkera ja idearikas. Hänhän oikein vaati, -
että profeetta Elisa tulisi aterialle.
Sen jälkeen Elisa ja Geehasi aina aterioivat heillä ohi kulkiessaan.
Sitten vielä rakennettiin se huone heille.
Tämä suunemilainen vaimo teki sen myös pyyteettömästi.
Mistä sen tietää? Siitä, että hän ei pyydä mitään, vaikka profeetta kysyy.
Näemme myös, että hän ei ollut katkera, -
vaikka hänen unelmansa ei ollut toteutunut eikä hän saanut lasta.
Tietysti hän kaipasi lasta.
Siihen aikaan lapsettomuus oli myös suuri häpeä.
Voisi sanoa, että hän oli oppinut tulemaan toimeen ilman sitä, -
mitä hänellä ei ollut. Se on suuri läksy.
Näemme näistä tapahtumista myös sen, -
että Jumala kuitenkin näkee meidän syvimmät kaipauksemme.
Hän tiesi naisen kaipauksen saada lapsi.
Hän näkee myös sinun kaipauksesi.
Voimme tästä kertomuksesta oppia myös sen, että kaikkea voi sattua.
Vaikka Herra oli antanut lapsen, hän salli sen sairastua ja kuolla.
Herra sallii koetuksia omilleen. Niin se vain on.
Suunemilainen vaimo ei jättänyt asiaa vain siihen, -
että hän vei tuskansa Jumalalle ja kantoi pojan Jumalan läsnäoloon.
Hän sai uskon kautta Jumalalta ymmärryksen, mitä tulee tehdä.
Hän pyysi palvelijan ja aasintamman ja lähti Jumalan miehen luokse.
4. luvun jakeessa 22 on todella aika uskomaton keskustelu.
Kun mies ihmettelee, miksi hän nyt menee profeetan luo, -
niin hän vastaa vain: "Ole huoleti."
Sitten vaimo lähtee palvelijan kanssa Elisan luo.
Olen miettinyt sitä, kuinka tuskainen tuo matka on ollut!
Oletko sinä koskaan ollut todella kauhean ahdistunut ja hädissäsi?
Silti on pitänyt tehdä arkisia asioita tai matkustaa johonkin.
Sitä sisäistä tuskaa ei voi oikein kuvata.
No, perille hän saapuu. Vaimon kerrotaan sanoneen profeetalle: -
"Pyysinkö minä poikaa herraltani? Enkö sanonut: -
'Älä uskottele minulle'?"
Ajattelen noiden sanojen tuovan esiin, -
että suunemilainen vaimo oli vain ihminen kuten mekin.
Äiti suuressa hädässä.
Tulee oikein täysin hämmentynyt ja ahdistunut olo jotenkin.
On niin tuttu reaktio kauheassa tilanteessa, että epäröi kaikkea.
Tulee kauhun ajatuksia.
Elisa aikoi lähettää vain palvelijansa herättämään poikaa henkiin, -
mutta äiti oli sinnikäs ja vaati profeettaa itseänsä tulemaan.
Uskon, että Jumala odottaa meiltäkin tällaista sinnikkyyttä.
Geehasin kerrotaan menneen edeltä, mutta ei saanut poikaa henkiin.
Kun Elisa tuli huoneeseen, hän sulki oven.
Hän meni pojan päälle ja pani silmät pojan silmien päälle -
ja suun pojan suun päälle. Kun hän teki sen toistamiseen, -
pojan sanotaan aivastaneen seit- semän kertaa ja avanneen silmänsä.
Sitten Elisa kutsutti pojan äidin ja sanoi: "Ota poikasi."
Vau! Vaimo tuli ja lankesi hänen jalkojensa juureen -
ja kumartui maahan, otti poikansa ja meni ulos.
Kuten nähtiin, vaimo vei pojan Jumalan läsnäoloon.
Sen lisäksi hän lähti itse profeetan luo.
Usein Jumala kehottaa tekemään jotain asioiden hyväksi.
On tietysti väärin toimia yksin oman järjen ja voiman varassa.
On väärin myös olla tottelematta, jos Jumala kehottaa.
Jumala antaa ymmärryksen ja toteutuksen.
Uudessa käännöksessä Snl. 8:14 sanotaan, -
että minulta tulee ymmärrys, -
minulta tulee toteutus, minulta tulee voima.
Katsellaan vielä tätä tapahtuma- sarjaa ja mietitään, -
mitä me voisimme siitä oppia.
No, ainakin minä huomaan monessa kohtaa, -
että en olisi tainnut toimia noin uskonhenkisesti.
Tuskin olisin sanonut miehelleni, että kaikki on hyvin -
ja ole huoleti, vaikka poika on kuollut.
Ajatelkaa, mikä usko suunemilaisella vaimolla oli!
Tämä nainen oli siis jumalinen. Hän oli ahkera.
Hän halusi palvella jumalan- palvelijoita.
Hän ei ollut katkera, vaikkei ollut saanut kaipaamaansa elämässään.
Hän luotti Jumalaan hädän hetkellä ja ymmärsi, mitä tulee tehdä.
Hän osoitti valtavaa rohkeutta ja mielestäni ihan johtajuutta -
pyytäessään aaseja ja sanoessaan miehelleen: "Ole huoleti."
Hän oli myös sinnikäs eikä antanut periksi, -
kun profeetta ei meinannut tulla pojan luo.
No, kuten nähtiin, suuri palkka tästä kaikesta oli se, -
että hän sai poikansa elävänä takaisin.
Rukoillaan tähän loppuun.
Rakas Herra Jeesus, kiitos suunemilaisen vaimon esimerkistä.
Jeesus, pyydän, että me voisimme olla -
samanlaisia uskon miehiä ja naisia, kuten hän oli.
Kiitos, että saamme vahvistua Sinun Sanastasi -
ja Sinä puet meidät rohkeudella, uskolla ja voimalla, rakas Jeesus.
Aamen.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare