Hei! Olen Leena Lehtinen.
Olen tässä puhumassa rukouksesta -
tai kokonaisvaltaisesta rukouksesta tai luovasta rukouksesta.
Rakastan rukousta.
Olen oppinut siitä 55:n uskossaolo- vuoteni aikana -
moneen kertaan paljon, paljon uutta.
Se on myöskin yksinkertaistunut. Koen rukous rukouksen.
Kaikki, mitä me teemme ja olemme tietoisina Hänen läsnäolostaan, -
on oikeastaan rukousta.
Raamattu näet sanoo, että missä tahansa olemmekin, -
vaikka minne menisin ja missä olisin, niin Sinä olet siellä.
Jeesus sanoo moneen kertaan: "Minä olen teidän kanssanne -
kaikki päivät maailman loppuun asti."
tai "En minä jätä teitä orvoiksi" jne.
Hän on siis tässä.
Luulen, että ainakin tällä hetkellä minun rukoukseni ydin on -
se tietoisuus Hänen läsnäolostaan. Jopa julkisessa tilassa joskus -
näistä asioista opettaessani häkellytän ihmisiä.
Sanon ensin, että rukoillaan ja olen hetken hiljaa.
Sitten huomaan sanovani: "Niin, tämä hiljaisuus on sitä varten, -
että tiedostaisimme Hänen läsnäolonsa, -
ennen kuin alamme puhua Hänelle."
Ihan niin kuin meillä on treffit jonkun kanssa, -
ensin odotamme, että hän on siinä läsnä ja sitten alamme jutella.
Tämä on ollut hyvin vapauttava asia.
Yleensä aloitan rukouksen hiljaisuudella, -
rukoilen sitten itse tai muuten.
Rukoukseni yleensä alkaa: "Tule, Pyhä Henki" tai "Rakas Isä".
Aloitan puhuttelulla. Sen jälkeen voi tapahtua ihan mitä tahansa.
Syntyy se yhteys.
Rukous on sanallista tai sanatonta, -
mutta se on yhteyttä Pyhän Hengen, Jeesuksen, Isän kanssa.
Joku sanoi kerran, että se on piirileikkiä Jeesuksen kanssa, -
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen kanssa.
Niinkin leikillisesti voisi sanoa.
Samalla se on äärettömän syvää ja vakavaa.
Se on yhteyttä. Tämä meidän vastapuolemme -
eli pyhä, kaikkivaltias, rakastava Jumala -
näkee meidän syvimmälle sisimpään saakka.
Hän tietää, mikä on totuus minusta ja sinusta.
Hänelle ei voi eikä tarvitse valehdella.
Häntä ei voi petkuttaa.
Jos koetamme piilottaa Häneltä jotakin, -
niin se on ihan meidän omaksi vahingoksemme.
Silloin me yritämme kääntää Hänelle selkämme.
Ihan niin kuin lapsi juoksee nurkan taakse piiloon pahaa tehtyään.
Anteeksipyyntörukous on se, joka tuo meidät takaisin yhteyteen -
sieltä nurkan takaa.
Erkki Lemisen laulu sanoo, että älä koskaan lähde -
minkään synnin tähden ristin luota pois.
Ei anneta syyllisyytemme tai häpeämme tai rikkomustemme -
tai tyhmyytemme tai muun katkaista tätä yhteyttä, -
koska Jeesus on jo sovittanut sen.
Kun Jeesus sanoi "Se on täytetty", niin kaikki se, -
mitä olemme mokanneet tahallaan ja tahattomasti, on jo selvitetty.
Golgata rakensi yhteyden. Siksi ristinmuoto on niin hyvä.
Se ulottuu taivaaseen saakka ja myös sivuille.
Jeesus rakensi yhteyden ja rukous on siitä syntyvää vuorovaikutusta.
Älä anna syyllisyytesi tai häpeäsi viedä tätä kokemusta sinulta pois.
Ei sinun tarvitse pelätä. Ei Jumala ole sinulle vihainen -
- Jeesuksen tähden. Olet Hänen rakas lapsensa, -
olet opillisesti oikeassa tai väärässä, -
olet tehnyt asioita tai laiminlyönyt niitä.
Me olemme saaneet anteeksi.
Hän pesee meitä rukouksessa yhä uudelleen ja uudelleen.
Jos emme usko, niin mennään ehtoolliselle pyytämään anteeksi.
"Sinun puolestasi annettu, sinun puolestasi vuodatettu."
Tai käy ripittäytymässä, jos sinua painavat asiat.
Pidä huolta siitä yhteydestä Jeesuksen kanssa.
Siitä rauhasta, jonka Hän rakensi.
Sitten siellä sanotaan, että rukoilkaa lakkaamatta.
Sekin perustuu tälle samalle yhteydelle.
Se tarkoittaa, että me voimme ilmaista itseämme.
Sieltä tulee tämä luova rukous.
Tuottajamme Miisu Piipari ilmaisee sitä tanssilla.
Kun itse olin burn outissa oikein syvällä, -
kadotin aivan kaiken. Kadotin melkein uskoni.
En ainakaan tiedostanut olevani edes uskossa, -
eikä kukaan siellä hoitopaikassa tiennyt minun olevan kristitty.
Hukkasin kaiken, myöskin ilon. Halusin vaan kuolla.
Miten opin taas rukoilemaan? Värien avulla.
Meillä oli taideterapiaa, ja yhtäkkiä tajusin värien avulla -
ilmaisevani jotakin semmoista, mitä ei voinut sanoilla saada.
Samalla huomasin, että tiedostin taas, ensin varoen, -
sitten selkeämmin sen yhteyden, että sehän oli rukousta, -
koska tiedostin Hänen läsnäolonsa.
Nyt minulla on nurkat täynnä maalauksia ja kuvia.
Nyt en ottanut niitä mukaan tänne.
Minulle rukouksen määritelmä laajeni huomattavasti.
Kerran avioeron jälkeen huomasin. Tulin saunasta.
Olin ilmeisesti unohtanut kerrostalossa radion päälle, -
enkä yhtään tiedä, mitä musiikkia se oli. Yhtäkkiä - naura vaan -
Jeesus tempasi minut tanssiin.
Varmaan ajattoman ajan me tanssimme Jeesuksen kanssa.
Minä itkin ja itkin ja pyörin.
En osaa tanssia, mutta osaan liikkua, ja me tanssimme.
Jeesus vei minut tanssiin.
Se oli hoitavaa. Minä itkin.
En tiedä, olenko huutanut, mutta joka tapauksessa.
Se oli äärettömän hoitava, pienen hetken kestävä, -
mutta se oli rukousta myöskin.
Voisin sanoa, että tällaiset eri asiat voivat olla -
kuin kielillä puhumisen, -
kielillä rukoilemisen... murteita.
Kun ei ole sanoja, niin kuin kielillä puhumisessakin, -
kun ei jaksa selittää. Alkoholistin vaimona en jaksanut selittää -
Jumalalle tunteitani ja asioitani.
Hän antoi minulle lahjaksi kielillä puhumisen lahjan.
Itkin ja mongersin kielillä - ja koin pääseväni syliin.
Se oli rukousta.
Huomaan, että minä ainakin itse pyydän aika vähän.
Kun puhutaan niin paljon siitä, ettei Jumala vastaa.
Ei sillä ole niin väliä. Se läheisyys ja läsnäolo on se vastaus.
Se armon kokeminen, se läsnäolo, se tietoisuus huolenpidosta, -
se turvallisuus, se läsnäolo, armo, armahdus, -
se yhteys on se juttu.
Jeesus on saanut viedä minut Isän kokonaisvaltaiseen hoitoon, -
koska meistä on tullut läheiset.
Joskus minun on oikein ikävä Häntä.
Varsinkin masennuksessa Jumala-kokemus blokkautuu.
Ei Hän mene pois, mutta psyykeni ei pysty kokemaan sitä -
niin lämpimästi ja rakkaaksi.
Silloinkin minä jo tiedän kärsimyksestä oppineena, -
ettei Hän lähde minnekään. Silloin joudun katsomaan sen Raamatusta.
"En minä sinua hylkää enkä sinua jätä."
Pitää lukea Jobista jne. On Hän tässä vielä, -
vaikken juuri sillä hetkellä pystyisi kokemaan.
Silloin rukoukseni on aika paljon hätähuutoa: "Herra, auta!"
Ja sekin on hyvä rukous.
Mieheni Kalevi Lehtisen tärkein rukous, -
johon Jumala joka ikinen kerta vastasi oli "Apua!"
Kun hän oli avuton ja häneltä loppuivat sanat, -
hän vaan sanoi: "Herra, auta nyt tässä!"
Jos itse rukoillessani jotain pyydän, pyydän viisautta.
Ehkä kaikkein tärkein rukoukseni on "Tule, Pyhä Henki!"
Niin kuin näitä ohjelmiakin tekemään: Tule, Pyhä Henki!
Se on tuossa konseptin päällimmäisenä.
Tärkein valmistautumiseni näihinkin on ollut rantalenkki -
ja "Pyhä Henki, tule ja avaa minun sydämeni", -
että voin viestittää sitä, mitä Sinä haluat.
Mikä on sinun perusrukouksesi, josta kaikki kumpuaa?
Älä sano minulle, ettet osaa rukoilla.
Et vain vielä ole kokeillut kaikkea.
Lepää. Lepokin on rukousta, koska siihen sisältyy luottamus siihen, -
ettei tarvitse aina ponnistaa.
Armon löytäminen. Ja voi, mitä rukous ei olisi?
Se on niin kokonaisvaltaista.
Heti, kun tiedostat Hänen olevan tässä - tai edes muistat.
Äläkä unohda, mitä hyvää Hän on sinulle tehnyt, sanoo Raamattu.
Jo sekin voi auttaa siihen yhteyden tiedostamiseen.
Rakas ystävä, siunattuja rukoustilanteita ja -aikoja!
Ole vapaa Jeesuksen kanssa! Se on rukousta.
Se on sydämen sanallista ja sanatonta yhteyttä Herran kanssa.
Herra itse siunatkoon sinua ja sinun rukouselämääsi -
ja varjelkoon sinua!
Herra itse kääntäköön katseensa sinun puoleesi -
ja antakoon sinulle sinun rukouselämääsi rauhan!
Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare