Hei ja tervetuloa ohjelmaan Sanaa naisilta!
Tässä ohjelmassa naiset jakavat Jumalan Sanaa -
ja sitä, mitä se heille merkitsee. Tänään on minun vuoroni.
Minä olen Irma Frestadius, Espoon helluntaisrk:n pastori.
On ilo ammentaa Jumalan Sanasta -
elämään rohkaisua ja ohjeistusta.
Joskus olen miettinyt, miten minunkin elämäni olisi mennyt, -
jos en olisi saanut yhteyttä elävään Jumalaan?
Jos minulla ei olisi Jeesusta ja Hänen armoaan ja rakkauttaan?
Jos en olisi saanut ammentaa siitä lähteestä, minkä Hän on avannut -
ja tutkia tätä Jumalan Sanaa? Tämä Raamattu on jo tosi kulunut -
irtolehtisineen. Toki minulla on muitakin, mutta tämä on rakas.
Tänne tullessani halusin ottaa juuri tämän Raamatun mukaan.
Meillä ihmisillä on monia kysymyksiä.
Yksi kysymys on se, minkä Pilatuskin jo esitti Jeesukselle, -
kun Jeesusta oli kuulusteltu ja Hän oli menossa ristille.
Tämä on ehkä hyvin ratkaisevaa laatua oleva kysymys -
kaikille ihmisille kaikkialla.
Kysymys on: Mikä on totuus?
Mikä on totuus? Pilatuskin kuunteli siellä kaikkea, sitä ja tätä.
Kun Jeesusta syytettiin, toiset sanoivat sitä ja toiset tätä.
Hän siellä ihmettelee hyvin vilpittömästi.
Minusta on merkityksellinen, jopa liikuttava hetki, -
kun hän sanoo: "Mikä on totuus?" Ja totuus seisoo hänen edessään.
Totuus seisoo siinä, koska Jeesus Kristus on tie, totuus ja elämä.
Ehkä jollakin jossakin, ehkä sinulla juuri on semmoinen tilanne: -
Mikä on totuus? Ja Jeesus on ihan siinä.
Hän sanoo, että Hän on se totuus. Hän on tie, totuus ja elämä.
Jeesuksen elämän viimeisistä vaiheista puhuttaessa -
tässä Hän oli Pilatuksen edessä kuulusteltavana.
Ennen kärsimysvaiheiden alkamista Hän rukoili.
Johanneksen evankeliumin 17. luvun sanotaan olevan -
Jeesuksen jäähyväisrukous. Hän rukoilee monia tärkeitä asioita.
Hän rukoilee meidänkin puolestamme, jotka tänä päivänä seuraamme Häntä.
Jeesus sanoo siellä mm. näin. Hän pyytää, -
että pyhitä heidät totuudessa. Sinun Sanasi on totuus.
Hän pyytää Isältä, että meidät pyhitettäisiin totuudessa -
ja me eläisimme totuudessa. Me eläisimme Hänessä, -
joka on tie, totuus ja elämä. Sanasta luemme, millainen Hän on.
Tästä saamme oppia. Ei vain kerätä pään tietoa, -
vaan panna lukemamme käytäntöön. Sitä on kristinusko.
Voi sanoa, että seurakunta on totuus- ja arvoyhteisö, -
jossa otetaan Raamatun Sanasta löytyvät opetukset, -
mitä Jeesus sanoi, mitä Pyhä Henki vaikuttaa, otetaan ne käytäntöön.
No, sitten tämä ihmiselämä. Haluan vielä jakaa sinulle tänään sen, -
mikä oli minulla erityisesti sydämellä.
Elämä ei aina ole helppoa. Ei suinkaan ole niin, -
että kun valitsee Jeesuksen Pelastajakseen -
ja lähtee tälle totuuden tielle...
Siitä sanotaankin, ettei se ole leveä, vaan kapea portti, -
mutta tämä tie vie iankaikkiseen elämään.
Millaista tämä matka on? Olisiko se tosi tosi helppoa? Ei.
Helppoa elämää meille ei ole luvattu.
Olen ollut yli 30 v. uskossa. Sanasta en ole löytänyt, -
että meillä olisi helppo elämä, mitä sillä ymmärrämmekin, -
mutta meille on luvattu elämä Hänen kanssaan.
Meille on luvattu, ettei meidän koskaan tarvitse olla yksin.
Meillä on apu. Kun Jeesus ylösnousi ja meni taivaaseen, -
Hän lähetti meille Pyhän Hengen neuvonantajaksi, -
puolustajaksi, avuksi. Pyhä Henki ottaa Jeesuksen omasta -
ja jakaa meille. Oli elämän- tilanteesi siis mikä tahansa, -
saat olla turvallisin mielin. Sana silti puhuu siitä, -
että joudumme kohtaamaan kiusauksia, -
koettelemuksia, hyvinkin erilaisia ja moninaisia.
Itse seurakuntapastorina olen monet kerrat itkien rukoillut -
joidenkin kanssa sitä, kun tuntuu, -
että joillakin on koettelemuksia yli äyräiden.
Ihan kohtuuttoman paljon.
Näissäkin hetkissä - meillä kaikilla on niitä -
voimme vaan luottaa Jumalaan ja antaa elämämme Hänen käsiinsä.
Se on se meidän onnellinen tilanne ja vaihtoehto.
Joskus miettii, mitä elämä olisi ilman tätä vaihtoehtoa?
Mihin turvataan ja miten selvitään, -
jos ei ole Jumalaa koettelemusten keskellä?
Luetaan tänään Apostolien tekojen 6. luvusta.
Se on sitä alkuseurakunnan aikaa. Luetaan Stefanuksesta.
Täytyy sanoa, että ei marttyyrien aika vielä mitenkään ole ohi, -
vaan sitä tapahtuu tänä päivänä. Ei meillä Suomessa, -
mutta monissa maissa monet joutuvat maksamaan hinnan uskostaan.
Siitä, että he tunnustavat Jeesuksen Herrakseen.
Täällä on Stefanus, josta 6. luvussa kerrotaan, -
millainen kaveri se Stefanus oli. Mitä pantaisiin Facebookiin -
tai johonkin julkiseen mediaan? Millainen hän oli?
Hänestä sanotaan 5. jakeessa, -
että hän oli täynnä uskoa ja Pyhää Henkeä.
Täynnä uskoa ja Pyhää Henkeä. Ja uskoa keneen?
Jeesukseen Kristukseen, Vapahtajaan, Pelastajaan, -
Isään, elävään Jumalaan. Hänellä oli usko.
Ei mihin tahansa, vaan elävään Jumalaan -
ja hän oli täynnä Pyhää Henkeä. Saako Jumala täyttää meitäkin, -
nykykristittyjä ja -seurakunta- laisia Pyhällä Hengellä?
Sitä minä janoan. Sitä minä koen, että me tarvitsemme.
Uskon, että voit yhtyä tähän samaan rukoukseen ja janoon -
ja kaipaukseen kokea ja saada lisää Pyhää Henkeä.
Täällä sanotaan jakeessa 8, -
että Stefanus täynnä armoa ja voimaa -
teki suuria ihmeitä ja tunnustekoja.
Jumala käytti Stefanusta niin, että hän teki tunnustekoja ja ihmeitä.
Ja hän oli täynnä armoa ja voimaa.
On ihanaa, että Jumalan suurissa ihmeteoissa ei ikinä -
koroteta ihmistä.
Eikä se ole mahtipontisen räväkkää -
eikä kovaa ja sillä tavalla näyttävää.
Siinä on aina armo, Jumalan sydämen syke, se lempeys ja rakkaus, -
millä Hän kohtaa ihmistä. Se ymmär- tämys vajavaista ihmistä kohtaan.
Heikkoa ihmistä kohtaan. Se on siis se armo, se armo, -
minkä Jumala on meille antanut.
No, mitä siitä sitten seurasi? Luetaan eteenpäin.
"Niin nousi muutamia niin kutsutusta libertiinien -
ja kyreneläisten ja aleksandrialaisten synagoogasta -
sekä niiden joukosta, jotka olivat Kilikiasta ja Aasiasta, -
väittelemään Stefanuksen kanssa,.." Väittelemään hänen kanssaan.
No, ei tässäkään ole mitään uutta. Tänäkin päivänä sitä tapahtuu.
Mutta miten tulee väitellä? Väittelyitä ei todellakaan tule etsiä.
Meidän juttu ei ole olla oikeassa, -
vaan meidän juttu on osoittaa armoa ja Jumalan rakkautta ja voimaa.
Siihen meidät on kutsuttu kaikki. Kaikki on kutsuttu siihen.
Täällä jatkuu tämä: "...mutta he eivät kyenneet pitämään puoliaan -
sitä viisautta ja henkeä vastaan, jolla hän puhui."
Se tuli Jumalalta Stefanukselle. Se ei ollut ihmisviisautta.
Se ei ollut hänen älykkyyttään, jolla hän nujersi vastustajansa.
No, mitä siitä seurasi? Antoivatko nämä periksi? Ei.
Vastustajat eivät antaneet periksi.
"Silloin he salaa hankkivat miehiä sanomaan: 'Me olemme kuulleet -
hänen puhuvan pilkkasanoja Moosesta ja Jumalaa vastaan'.
Ja he yllyttivät kansan ja vanhimmat ja kirjanoppineet -
ja astuivat esiin, raastoivat hänet mukaansa ja veivät neuvoston eteen.
Ja he toivat esiin vääriä todistajia, jotka sanoivat: -
'Tämä mies ei lakkaa puhumasta tätä pyhää paikkaa vastaan -
ja lakia vastaan; sillä me olemme kuulleet hänen sanovan, -
että Jeesus, tuo Nasaretilainen, on hajottava maahan tämän paikan -
ja muuttava ne säädökset, jotka Mooses on meille antanut'.
Ja kaikki, jotka neuvostossa istuivat, loivat katseensa häneen, -
ja hänen kasvonsa olivat heistä niinkuin enkelin kasvot."
Hänestä siis levitettiin valheita, täydellisiä valheita.
Parjattiin monella lailla. Tätä ehkä meistä jokainen on -
jossain vaiheessa voinut kokea. Mutta kun he katsoivat häneen, -
hänen kasvonsa olivat kuin enkelin kasvot.
Tiedämme, miten hänelle kävi. Jos et muista, voit lukea Raamatusta.
Hänethän sitten kivitettiin kuoliaaksi. Ja mitä hän sanoi?
Jeesus: Isä anna heille anteeksi, he eivät tiedä, mitä he tekevät.
Näin Stefanuskin. Hän halusi, että näille annetaan anteeksi, -
jotka hänet kivittivät. He ensin nousivat häntä vastaan, -
levittivät valheita, kaikin tavoin solvasivat häntä.
Hän välitti vaan Jumalan armoa ja totuutta. Koettelemus oli kova.
Ehkä rankin koettelemus. Me kohtaamme ehkä pieniä siksi, -
että seuraamme Jeesusta. Mutta haluan rohkaista sinua!
Lue Raamatusta tällaisia tarinoita. Pysy kiinni silti Hänessä!
Hänessä, joka on sinun Pelastajasi.
Meidän etuoikeus ja ainoa oikeus on antaa anteeksi niille, -
jotka meitä vastaan ovat rikkoneet, jotka meistä puhuvat pahaa -
ja herjaavat meitä. Jumala antaa tähän voiman ja armon.
Ei ehkä siihen, että jonkin taistelun voittaisimme, -
vaan siihen, että saamme rauhan siksi, -
että annamme anteeksi meitä loukanneille.
Kiitos siitä, että tässä hetkessä, Herra rakas, annat meille, -
joilla on sydämessä anteeksi- antamatonta muita kohtaan, -
voiman antaa anteeksi ja näin viet meitä eteenpäin totuudessa.
Näin pyhität, Isä, meitä totuudessa.
Me saamme mennä vapaina eteenpäin. Mikään ei sido meitä.
Aamen. Kiitos seurasta! Oikein paljon siunausta sinulle! Hei!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare