Hei! Tervetuloa ohjelmaan. Nimeni on Kirsi Korkeamäki.
Tänään ajattelin jakaa sinulle erikoisesta unestani, -
jonka näin jo vuosia sitten.
Tämä on taivaallinen uni, kuten tämän jakson otsikkokin on.
Eli näin unta, että kävin taivaassa.
Tää uni on pysynyt mulla selvästi mielessä -
jo monta vuotta.
Oli yö, olimme kotona. Unessani olin parvekkeella.
Katselin meidän järvimaisemaa ihan rauhassa -
ja ihailin sitä.
Mutta yhtäkkiä -
järven oikealta puolelta alkoi kuulua pasuunoiden ääntä.
Mä kuuntelin niiden pasuunoiden ääntä; ne voimistui ja voimistui, -
kunnes ne valtasi koko järven ja oli siinä järven yläpuolella.
Sitä katsellessani ajattelin, että nyt, nyt se tapahtuu.
Nyt Jeesus tulee.
Yritin katsella siinä naapureita. Näkyykö liikettä, huomaako kukaan.
Mutta mitään liikettä ei näkynyt. Oli ihan hiljaista.
Uni jatkui. Yhtäkkiä olimme mieheni kanssa hississä.
Siellä hississä seisoi suoraselkäinen, tummahiuksinen mies.
Hyvin kirkas ja lämmin katse.
Ja siellä hississä oli nainen, joka oli sairas.
Mä sanoin unessa ääneen, että tää nainen sairastaa.
Mutta tää mies, joka seisoi siellä, sanoi vain: "Aha", -
laittoi kädet sen naisen päälle, ja tää nainen tuli terveeksi.
Ja mä katselin ihmeissäni, että mitähän tää oikein on.
No, seuraavaksi siinä unessa -
me siirryttiin puutarhaan.
Mieheni kanssa kävelimme aivan ihanassa puutarhassa.
Oli sininen taivas ja aurinko paistoi. Oli valtavan kaunista.
Ihailimme maisemaa. Oli sopivan lämmin, ei liian kuuma eikä kylmä.
Siellä oli vihreitä puita, kukkia ja ihana tuoksu.
Eläimet oli tosi kesyjä, varsinkin linnut.
Mieheni kämmenelle tuli iso ja pullea, punarintainen lintu.
Mun mies lähti kirmaamaan sen linnun kanssa eteenpäin -
ja sanoi: "Hei, nää linnutkin on kesyjä, kato vaikka!"
Mä liikuin siellä puutarhassa, -
ja siellä oli valtavan hyvä olla.
Siellä oli äärettömän hyvä olla.
Siellä huokui valtava rauha. Oli äärettömän kevyt olla.
Mikään ei tuntunut painavan mieltä.
Oli mielettömän helppo hengittää ja hyvä olla.
Ja siinä olotilassa me liikuttiin siellä.
Seuraavaksi me tultiin ulkoilmakahvilaan.
Sama hississä ollut mies tuli tähän kahvilaan ja toi meidät pöytään.
Hän kehotti meidät istumaan, sillä joutuisimme odottamaan.
"Tämä ei ole paikka, johon olette menossa. Tuon teille syötävää."
Miehellä oli sama ystävällinen katse, hän oli äärettömän lempeä.
Kiinnitin huomiota hänen katseeseen, siihen lempeyteen.
Ajattelin, onko tää nyt Jeesus vai onko hän opetuslapsi vai enkeli.
Niin me jäätiin odottamaan siihen pöytään.
Taustalla kuului iloinen puheensorina.
Nauru ja iloinen keskustelu kuului sieltä kaukaa, -
tai jostain sieltä läheltä.
Mutta siinä unessa mä tiedostin...
Ajattelin: "Missäköhän muut ovat?"
"Nyt mä oon täällä. En voi mennä sinne toiselle puolelle enää. -
Nyt se on lopullista. En voi siirtyä sinne enää."
Ja siinä ajattelin, että missäköhän mun läheiset ovat.
Tietääkö he, että me ollaan nyt täällä?
Tässä kohtaa aloin heräillä.
Tulin unen ja valveen välitilaan, niin kuin sanotaan.
Nousin ylös sängystä.
Mun ympärillä huokui koko ajan semmonen värinä.
Kun siinä liikuin, aloin tajuta, -
että olen nähnyt unta.
Menin keittiöön ja parvekkeelle.
Muistin tarkkaan unen tapahtumat.
Musta tuntui oudolta, että olin taas täällä enkä ollutkaan siellä.
Ilmapiiri ja kaikki mitä sain nähdä siellä, oli niin elävästi mielessä.
Ikään kuin olisin ollut siellä.
Ja koko ajan tunsin vierelläni semmosta väreilyä ja tärinää, -
ikään kuin siirtyminen takaisin sinne olisi ollut hiuksenhieno.
Palasin makuuhuoneeseen, -
yritin herättää miestäni ja kertoa, että olen nähnyt unta taivaasta.
Että meillä on joku tehtävä.
Mun mies sanoi: "No niin onkin" ja käänsi selkää.
Ajattelin, ettei hän ainakaan herännyt mun kommenttiin.
Mutta miten hän osasi vastata mulle noin ja jatkoi vaan unia?
Mä ihmettelin unen tarkoitusta.
Ja mä nukahdin äärettömän hyvään olotilaan.
Kuulin tamburiinien ja ylistystanssijoitten karkeloinnin -
mun korvissani ja mielessäni ja siihen nukahdin.
Mutta aamulla heräsin ihan normaaliin olotilaan.
Mulla ei ollut unesta mitään olotilaa, vaan ihan tavallinen olo.
Mutta muistin unen ja kaikki tapahtumat, mitä olin nähnyt.
Ja mä pyysin Jumalalta, että antaisi mulle jonkun merkin, -
vaikka uni sinällään jo oli vahvistava, -
että Jumala haluaa mulle jotain puhua tästä.
Avasin jostain syystä Radio Dein, -
ja sieltä tuli kuulutus, en ihan tarkkaan muista menikö näin:
"Tänään saamme kuulla opetusta Jeesuksen toisesta tulemuksesta."
Ja mä olin kyllä aivan ihmeissäni.
Se oli mulle jotenkin semmonen merkki Jumalalta, -
että Hän halusi mulle todella sanoa tän unen kautta.
Kerroin muutamalle uskovalle ystävälle nähneeni unta taivaasta.
Kun olen miettinyt tätä unta ja miksi halusin jakaa sen sinulle, -
niin olen ajatellut tai Jumala on mulle puhunut näin, -
että sain maistiaisen siitä, mitä meillä on tulossa siellä taivaassa.
Täällä Johanneksen kirjeessä sanotaan:
Tää on ollut rohkaisuna, kun muistan tän unen -
ja varsinkin ne hetket unessa, kun sain aistia sen hyvän olon siellä.
En oo koskaan ennen enkä jälkeen nähnyt tän tyyppistä unta.
Se kevyt olo siellä... Ikään kuin se ois niin automaattista, -
että kaikki murhe, kaikki ahdistus on poissa.
Mutta se mikä tässä unessa mulle jäi vahvana, on se tehtävä.
Se, että meillä jokaisella on tärkeä tehtävä.
Niin kuin mulla on tehtävä palvella Jumalaa.
Kun me nähdään näitä näkyjä ja unia, mitkä Herra antaa, -
ei oo tarkoitus, että me kädet ristissä vain odotetaan Jeesusta.
Meidän täytyy olla valveilla, hakea sitä öljyä -
sieltä mistä sitä kuuluu hakea, jotta lamppumme pysyisi palamassa.
Eli haetaan öljyä Jeesuksen luota.
Jeesuksen ristin luota.
Mutta minulla ja sinulla ja meillä kaikilla on tehtävä, -
johon Jumala on meidät tarkoittanut.
Ja nää on rohkaisuna meille, että me voitais toteuttaa tehtävämme.
Toivon tän unen olevan rohkaisuksi, että sä jaksat täyttää tehtäväsi.
Jumala antaa sulle voimaa siihen, mihin Hän on sinut tarkoittanut.
Ja että löydät ne tehtävät, -
missä voisit palvella Jumalaa ja palvella toisia.
Ajattelen myös, että aika kuluu tosi nopeasti.
Että me valvottais meidän vaellustamme.
Nojataan Jeesukseen ja ollaan Hänen läsnäolossaan.
Että me ollaan valveilla -
ja sillä tavalla pidetään öljylamppua palamassa.
Sillä se öljy riittää, minkä Herra antaa.
Jumala antaa meille rauhan, kun me nojaudutaan Jeesukseen -
ja täytetään se tehtävä. Hän antaa levon oikeaan paikkaan, -
jolloin meidän ei tarvii hätäillä, niin kuin olis kiire johonkin, -
vaan voidaan rauhassa täyttää tehtävä, minkä Hän antaa.
"Sillä rauhan minä jätän teille, minun rauhani [...] -
En minä anna teille niin kuin maailma antaa. -
Älköön sydämenne olko murheellinen, vaan uskokaa Jumalaan -
ja uskokaa minuun", sanoo Herra Jeesus Kristus.
Olkaa siunatut.
Tekstitys: Johanna Holmström