Tervetuloa ohjelmaan. Mun nimi on Sirpa Laitinen.
Tänään käsitellään uskon ja tekojen yhteyttä.
Aihe kiinnostaa itseäni, -
koska olen aktiivinen ja teen mielelläni kaikenlaisia asioita.
Tultuani uskoon, reilu 10 vuotta sitten, -
aloin tehdä kaikenlaisia hengellisiä tehtäviä.
Se oli tosi mielenkiintoista aikaa.
Sain siitä itse valtavasti iloa ja sain nähdä Jumalan ihmeitä.
Kun olen kuunnellut opetuksia, -
olen törmännyt näkökulmaan, jossa painotetaan tosi paljon armoa.
Ja toki armo on meille nimenomaan Kristuksessa Jeesuksessa.
Ristin työhön me ei voida mitään lisätä, -
mutta Raamatusta lähdin oikein etsimään, -
kuinka paljon siellä puhutaan niistä teoista.
On luonnollista, kun ollaan töissä, vanhempina tai yhdistyksessä, -
että me jotain aina tehdään siellä.
Kyllä me tehdään jotain ystävän tai puolison hyväksi.
Lähdin pohtimaan asiaa siltä kantilta...
En halua vesittää sitä, että yksin armosta meidät on pelastettu.
Usko on todellakin lahja, jonka voi vastaanottaa tai olla ottamatta.
Me ei voida lisätä uskon lahjaan mitään omaa tekoa.
Jos meillä on syyllisyys, me ei voida hyvittää sitä tekemällä, -
vaan Jeesus on sen ristillä kantanut.
Joka tapauksessa mielenkiintoista on se, -
että Martti Luther halusi poistaa erään Jaakobin kirjeen kohdan.
Luen sen tässä teille: (Jaak. 2:14-17)
"Joku ehkä sanoo: 'Sinulla on usko, minulla teot.' -
Näytä sinä uskosi ilman tekoja niin minä teoistani näytän sinulle uskon. -
Sinä uskot, että Jumala on yksi. Siinä teet oikein. [...] -
Tahdotko tietää, [...] että usko ilman tekoja on hyödytön? -
Eikö isämme Aabraham tullut vanhurskaaksi teoista, -
kun hän vei poikansa Iisakin uhrialttarille? -
Sinä huomaat, että usko vaikutti yhdessä hänen tekojensa kanssa -
ja teoista usko tuli täydelliseksi."
Martti Luther todellakin tän kohdan halusi poistaa.
Myös Paavali korostaa armon merkitystä. Hän puhuu siitä, -
ettemme ole pelastettuja tekojemme kautta, ettei kukaan kerskaisi.
Kun mietitään Paavalin kontekstia -
missä hän oli toiminut kun lähti evankeliumia levittämään, -
niin Paavalihan kulki fariseusten luona ja puhui heille Jeesuksesta.
Itsekin entisenä fariseuksena Paavali oli tehnyt kaikkia tekoja.
Oli kaikkia perinnäissäädöksiä, joita noudatettiin.
Ehkä haluttiin näyttää ihmistenkin silmissä vähän paremmalta.
Haluttiin tehdä itse itsestään Jumalalle kelpaavaa.
Lutherin aikana taas anekauppa oli tosi vilkasta.
Ihmiset ajatteli pelastuvansa sillä, kun antavat tarpeeksi rahaa.
Siksi nää molemmat miehet halusi vastustaa tekojen painottamista.
Vaikka he ei lähteneet tekojen painottamisen tielle, -
kumpikin teki elämänsä loppuun asti Jumalan valtakunnan työtä.
Tää on aihe, joka mun mielestä otetaan liian raskaasti joskus.
Eihän Jumala meiltä vaadi mitään mihin meillä ei ois voimia -
tai mihin ei olis mahdollisuuksia.
Itse lähdin "tekojen tielle", mutta lähdin tekemään sen, -
mitä koin, että Jumala johdatti, -
ja huomasin, että kyllä ne teot oli ennalta valmistettuja.
Eli Jumala valmistaa ne ennalta. Meidän ei tarvii kuin astua niihin.
Tää Raamatun niin sanottu paradoksaalisuus -
on auennut mulle työssäni psykiatrisella.
Kuuntelen siellä joka päivä ihmisten tarinoita.
Syyllisyyttä riittää.
Mutta kun mä näen ihmisen elämän, -
mistä hän on tähän hetkeen tullut, -
ei mulle tulis mieleenkään langettaa hänelle tekoja, -
vaan puhun hänelle armon sanoja.
Silloin tärkein teko hänelle on alkaa opetella rakastamaan itseään.
Pitää itsestään huolta.
Tässä ajassa moni uupuu ihan äärirajoille asti.
Tekemään tottunut ihminen lähtee herkästi tekojen tielle.
Väärällä tavalla.
Mutta Jeesus sanoo, että Hän ei anna raskasta iestä.
Me muistetaan Raamatusta Martan ja Marian tilanne.
Martta touhus kaikenlaista kahvihommaa -
ja Maria meni Jeesuksen jalkojen juureen.
Meidän on hyvä mennä sinne Jeesuksen jalkojen juureen -
ja sieltä käsin varustettuna -
me voidaan jonain päivänä lähteä lentoon -kuka minnekin.
Kaikilla on tilanteita, ettei joskus jakseta tehdä yhtään mitään.
On hyvä muistaa, että Jumala on hyvä ja armollinen.
Ikään kuin palapeliin alkais paloja loksahdella paikoilleen, -
kun kuuntelee ihmisten tarinoita ja pohtii. Miten mielenkiintoista -
on kuunnella ihmisten tarinoita.
Ja miten niin usein me ollaan täällä rikottu toisia ihmisiä.
Se on niin surullista kuultavaa, että silloin mun tehtävä -
on rakastaa tätä lähimmäistä.
Tukea häntä siinä kasvussa.
Me voidaan kaikki joskus tukea.
On varmasti joku läheinen joskus, kelle me voidaan olla se, -
kun häneltä puuttuu usko jopa itseensä sillä hetkellä.
Tai usko Jumalaan.
Me voidaan rakkaudella ja lempeydellä kohdata sitä ihmistä.
Ja ne on niitä tekoja. Ei mitään hienoja ja näyttäviä, -
että meidän täytyy olla jotain ihmeellistä ja merkillistä.
Jeesus sanoo itse Matteuksen evankeliumissa: (Matt. 25:31-40)
"Mutta kun Ihmisen Poika tulee kirkkaudessaan [...] -
silloin hän istuutuu kirkkautensa valtaistuimelle. -
Kaikki kansat kootaan hänen eteensä ja hän erottaa ihmiset toisistaan, -
niin kuin paimen erottaa lampaat vuohista. -
Hän asettaa lampaat oikealle puolelleen ja vuohet vasemmalle. -
Silloin Kuningas sanoo oikealla puolellaan oleville: -
'Tulkaa tänne, te isäni siunaamat. Te saatte periä valtakunnan, -
joka on ollut valmistettuna teitä varten maailman perustamisesta asti. -
Sillä minun oli nälkä, ja te annoitte minulle ruokaa. -
Minun oli jano, ja te annoitte minulle juotavaa. -
Minä olin muukalainen, ja te otitte minut luoksenne. -
Minä olin alaston, ja te vaatetitte minut. -
Minä olin sairaana, ja kävitte minua katsomassa. -
Minä olin vankilassa, ja te tulitte minun luokseni.' -
Silloin vanhurskaat vastaavat hänelle: 'Milloin me näimme sinut nälkäisenä -
ja annoimme sinulle ruokaa tai jano- isena ja annoimme sinulle juotavaa? -
Milloin me näimme sinut muuka- laisena ja otimme sinut luoksemme -
tai alastomana ja vaatetimme sinut?' [...] Niin kuningas vastaa heille: -
'Totisesti, minkä te olette tehneet yhdelle näistä minun -
vähimmistä veljistäni, sen te olette tehneet minulle.'"
Eli kyllä Jeesus puhuu teoista.
Siten osoitamme sitä rakkautta, mitä me ollaan ensin saatu.
Ei kannata pelätä näitä tekoja ja tehdä siitä ylitsepääsemätöntä.
Jumala näkee, että me ollaan voitu tulla niin vaikeista olosuhteista, -
että se riittää. Meidän teko voi olla se, että me rukoillaan.
Joku voi antaa omastaan esimerkiksi evankeliumin työhön.
On sitten erikseen erotetut evankelistat ja muut työntekijät.
Älä ota paineita tästä tekemisasiasta.
Ja mä haluan rohkaista, -
että kun saat astua tekoihin, mitkä on ennalta valmistettuja -
ja kuljet Jeesuksen viitoittamaa tietä, sä tuut todella siunatuksi.
Itse oon kokenut, että on mahtavaa saada elää Jumalan kanssa -
tätä maailman suurinta missiota todeksi.
Mullakin on pikkiriikkinen osuus siinä.
Jumala katsoi mut sen arvoiseksi, että mä voin tehdä jonkun osuuden.
Se on evankeliumia kun me kohda- taan ihmisiä ja rakastetaan heitä.
Rukoillaan vielä tähän loppuun.
Isä kiitos, Sä oot hyvä Jumala.
Sä näet kaikki lapsesi ja jokaisen katsojan.
Tiedät tilanteen mistä he on tullu.
Rukoilen, että kosketa ja poista kaikki lakihenkinen tekeminen.
Anna kaikille Sinun lapsillesi vapaus tulla sinne Marian rooliin -
Jeesuksen jalkojen juureen ottamaan vastaan rauhaa ja lepoa.
Kiitos, että oot kutsunut meidät osallisiksi suuressa tehtävässä -
rakastaa lähimmäisiä.
Mä oikein rukoilen semmosta iloa kaikille.
Herra haluaa antaa ilon, että me saadaan ilosta käsin palvella.
Jeesuksen Kristuksen nimessä ole siunattu. Aamen.
Raamatuntekstit Raamattu Kansalle -käännöksestä.
Tekstitys: Johanna Holmström