Olen Liisa Pura Tammelasta. Maalaistalon vanhaemäntä.
Evankelistana haluan olla myös Kristusta palvelemassa.
Olen saanut syntyä siunattuun sukuun, -
mikä on tosi suuri Jumalan armo meille ihmisille.
Emme voi itse valita sukuamme, omaa äitiämme ja isäämme, -
eikä omia juuriamme, vaan me synnymme.
Kaikkein ihanin asia on se, että jo lapsena -
on saanut kuulla evankeliumin ilosanoman.
Eilen kerroin teille siitä tiestä, jonka päämäärä on Taivaan koti.
Tänään haluan kertoa jotakin siitä, mikä meitä odottaa.
Mun vanhat tätini, jotka veisasivat Siionin virsiä ja rukoilivat, -
ovat monet jo päässeet perille ―
heidän uskonsa on saanut muuttua näkemiseksi.
Siksi olen monesti heidän muisto- ja siunaustilaisuudessaan, -
ihmetellyt sitä iloa joka siellä on.
Iloa siitä, että yhden usko on saanut muuttua näkemiseksi.
Olemme matkalla. Taivaan Isä yksin tietää, kuinka pitkä matka on, -
mutta Hän on luvannut pitää tällä tiellä meistä huolen, -
jotta jokainen meistä olisi kerran perillä.
Kristus sanoo, että Hän on uskollinen, vaikka me olemme uskottomat.
Sen tähden, kun Jumala suunnitteli ihmisen pelastuksen, -
me jo Eedenin paratiisista tiedämme, -
että se käärme joka vietteli ihmisen, sen pää murskataan kerran.
Se murskattiin Golgatan ristillä ja voitto saavutettiin.
Temppelin esirippu repesi ylhäältä alas asti.
Kaikilla meillä on pääsy Jumalan tykö.
Kun synnin ja kuoleman valta murrettiin, -
niin silloin saimme myös rakkauden maailmaan, -
kun Jeesus täytti sen lain jota minä en pysty ikinä täyttämään, -
kuten aikaisemmin olen jo teille kertonut.
Jumala tahtoo, ettei tämä rakkaus menisi keneltäkään hukkaan, -
vaan että jokainen voisi sen omistaa uskossa Kristukseen.
Olen itse saanut syntyä sukuun, jossa jo pienenä, -
siellä leipäorsien alla isossa pirtissä, kylvettiin sydämeen Jumalan sanaa.
"Olen kuullut on kaupunki tuolla" ja "Kirkas aamu pian koittaa," -
hengelliset laulut laulettiin lapsen sydämeen.
Mutta rippikoulussa pappi sanoi, että on kaksi tietä.
Valitkaa kumpaa tahdotte kulkea. Toisen tien päässä on Taivaan koti, -
toisen päässä joudumme eroon Jumalasta.
Se vaikutti nuoren sydämeen. Tiesin, kuinka totta oli se, -
mistä olin jo lapsena saanut kuulla.
Siksi on tärkeää, että usko tulee meille henkilökohtaiseksi.
Mun tätien, eikä sukulaisten usko ― se ei pelasta meitä.
He vaan todistavat näistä asioista.
Usko on aina henkilökohtainen. Jokaisesta on maksettu sama hinta.
Jokaiseen sydämeen Kristus haluaa Henkensä kautta synnyttää uskon.
Pyhä Henki kirkastaa meille elävää uskoa, -
että saamme Hänen kauttaan luottaa syntimme anteeksi -
ja pääsemme todella sille tielle, joka kerran johtaa Taivaan kotiin.
Taivaan tiellä meitä on auttamassa Hän, -
joka on voittanut synnin, kuoleman ja perkeleen vallan.
Hän on voittanut sen meidän tähtemme.
Kun Jumala antoi oman rakkaan Poikansa maailmaan, -
niin se on usein sellainen asia, minkä ihminen tahtoo hyljätä.
Haluan monelle kertoa näistä asioista.
Muistan kun todistin sairaalassa yhdelle miehelle.
Kysyin, saanko veisata sulle hengellisen laulun?
Se mies sanoi: "En mää vielä aio kuolla."
Hän kuvitteli, että risti kuuluu kuolemaan, -
mutta ristihän kuuluu elämään!
Kun vihollinen syyttää meitä, niin tiedämme, että sen virka on syyttäjä.
Mutta Jeesuksen virka on puolustaja.
Siksi meille annetaan joka päivä tämän Puolustajan mukana -
voimaa palvella Kristusta.
Saamme luottaa siihen, että kukaan meistä ei pysty lyömään rintoihinsa, -
koska nämä asiat ovat kaikki vain Jumalan rakkautta.
Siksi kun me rikomme Häntä vastaan, -
niin me tiedämme, että kuitenkin Jumalan laki on hyvä.
Se on annettu parhaaksemme, -
vaikka emme todella sitä pystytä täyttämään.
Jumalan sana on ihmeellinen, siitä kirkastuu meille -
eri ikävaiheissa erilaisia asioita.
Sama raamatunpaikka puhuu usein ihan uusia asioita, -
mitä emme ennen ole ymmärtäneet.
Minulle kirkastui eräs sellainen asia.
Kun Vanhassa testamentissa ihmiset tekivät rikkomukset tai synnin, -
he ottivat uhrieläimen ja veivät sen, virheettömän uhrieläimen -
ylipapille, joka tarkasti, että se todella oli virheetön.
Kun hän oli tarkastanut sen eläimen, hän antoi synninpäästön -
ja uhrasi eläimen, sen tuojan syntien puolesta.
Mulle kirkastui tästä se, mitä Jeesus on meidän edestämme tehnyt.
Kun Johannes Kastaja näki Jeesuksen, hän näytti sormella: -
"Katso, Jumalan Karitsa, joka pois ottaa maailman synnin."
Siis meillä tänä päivänä on täydellinen uhri.
Jumalan oma poika, Jeesus, -
joka uhrattiin ristillä meidän syntiemme tähden.
Kun Hän on uhrikaritsamme, sinun ja minun, meillä ei ole mitään pelkoa!
Menemme uhrikaritsa Jeesuksen kanssa, Isän luo, rikkomuksinemme.
Jumala tarkastaa oman poikansa ja toteaa, -
että Hän on täydellinen uhrikaritsa minun syntieni tähden!
Hän ei tarkasta minua, eikä tarkastanut niitä -
Vanhan testamentin ihmisiä, jotka toivat uhrieläimiä.
He tarkastivat vain sen uhrieläimen.
Samoin Jumala tarkastaa oman poikansa minun syntieni tähden.
Ja Hän on täydellinen!
Minä saan olla sen uhrin takana, täydellisesti vapaana, -
sen tähden että edestämme on maksettu täydellinen uhri.
Tämä on antanut elämääni vapauden, -
enkä koskaan halua ottaa kättäni pois Hänen kädestään!
Niin suuri on Herra, että Hän on antanut oman rakkaan poikansa -
meidän ihmisten, sinun ja minun, jokaisen meidän tähden.
Sen tähden saamme tätä ilosanomaa, varsinkin evankelistana, julistaa.
Julistaa sitä rakkautta, millä Jumala meitä rakastaa.
Hän tahtoo antaa elämäämme voimaa jokaiseen päivään, -
koska me olemme kahden maan kansalaisia.
Jokainen meistä kulkee maan päällä, -
mutta jokainen kulkee myös silmät luotuina -
uskon alkajaan ja täydelliseksi tekijään, Jeesukseen.
Siksi rakas ystävä, älä katso itseäsi ja mahdottomuuttasi, -
vaan katso Häntä, joka on tullut meidän tähtemme -
ja tahtoo antaa sydämeemme rauhan ja ilon.
Hänen kauttaan meillä on kaikki, mitä tarvitsemme elämään ja jumalisuuteen
Tämä antaa myös sydämiimme valtavan kiitollisuuden.
Kiitos Taivaan Isä, Pojastasi! Kiitos, että Hän on Herrani ja Vapahtajani, -
ja Hänen kauttaan saan elää rikasta elämää!
Totta on Jumalan sana: Etsikää ensin Jumalan valtakuntaa -
ja Hänen vanhurskauttaan, niin kaikki muukin annetaan.
Olen tämän omassa elämässäni saanut kokea.
Kaikkine murheinemme ja kaikkine iloinemme, -
me saamme kulkea edeltä valmistettua tietä.
Tiedämme, että vaikka maallinen majamme hajotetaan maahan, -
meillä on koti Jumalan luona: Iankaikkinen maja, -
joka ei ole käsin tehty.
Elämä on niin lyhyt! Nuorena ajattelin, että se on pitkä, -
mutta olen todennut sen lyhyeksi.
Tärkeintä on vain, että tien päässä on Taivaan koti, -
jossa se, mitä me nyt joudumme kärsimään, -
lakkaa ― ja alkaa täydellinen ilo, rauha ja vapaus.
Tämä antaa toivon myös silloin kun meillä on vaikeaa.
Rukouksen avulla saamme kääntyä Jumalan puoleen -
Hän tahtoo olla meitä auttamassa.
Taivaan tiellä me todella tarvitsemme toinen toisiamme.
Siksi, että ymmärtäisimme, ettei Jumala lähettänyt -
ainoaa poikaansa maailmaan, että Hän tuomitsisi -
vaan Hän vapauttaisi meidät.
Tällä tiellä saamme tätä vapautta julistaa toinen toisillemme.
Vapautta, joka antaa elämäämme voimaa, -
antaa viisautta ja antaa ennen kaikkea rakkautta, -
että saisimme Jumalalta sen viisauden ja voiman, mitä itse kukin tarvitsee -
sillä paikalla, mihin Jumala on meidät asettanut.
Meidän suvustamme, moni meidän rakkaistamme, -
on jo perillä siellä iankaikkisuudessa.
Monet heistä, ovat jo ennen kuole- maansa, nähneet mihin ovat matkalla.
Tätini nosti kätensä ja sanoi: "Nyt Jeesus tulee!"
Se rohkaisi meitä muita luottamaan siihen, -
että hän näki, mihin oli elämässään uskonut.
Siskoni Helmi oli viiden vanha, kun hän syksyllä iltapimeällä meni ulos.
Hän tuli sisälle ja sanoi: -
"Taivas aukeni ja siellä taivaassa oli serkkumme."
Serkku oli nuorena kuollut, uskova tyttö.
Sisko sanoi, että Taivaassa on ihanaa, ja sinne minäkin menen!
Isovanhemmat eivät uskaltaneet puhua vanhemmille mitään asiasta.
Kului pari viikkoa. Helmi juoksi ulos.
Meillä oli isot maalaistalon ovet, joissa oli rautakahvat.
Tuuli löi oven kiinni ja kahva osui siskoani päähän.
Hän kuoli yöllä äidin syliin, aivoverenvuotoon.
Silloin isovanhemmat kertoi, mitä Helmi oli nähnyt.
Hän on matkalla ihanaan Taivaaseen ja sinne minäkin menen.
Menemme sinne vain siitä portista, ja sitä tietä, joka johtaa Taivaaseen.
Saamme luottaa, kuten siskoni sanoi: -
"Siellä on ihanaa. Sinne minäkin menen."
Menemme vain, koska tie on meille avattu Golgatan ristillä.
Häneen luottaen ja turvaten mekin saamme olla kerran Taivaan kodissa.
Tätä ilosanomaa haluan sinullekin, rakas ystävä, kertoa.
Rukoillaan vielä: Taivaan Isä, kiitos että olet antanut portin, tien -
ja haluat meidät perille Taivaan kotiin.
Vahvista uskoamme Pyhässä Hengessä, luottamaan, että saamme -
heikkoina ihmisinä, Jeesuksen kautta, olla kerran kirkkaudessa,
jolloin uskomme muuttuu näkemiseksi.
Kirkasta tätä tänään vielä monille, -
että kaikki meidän rakkaat olisivat kerran perillä Taivaan kodissa.
Jeesuksen nimessä. Aamen.
Tekstitys: Sinikka Martikkala