Olette tervetulleita seuraamaan ohjelmaamme - Sanaa naisilta.
Olen kirjailija, evankelista Lea Kranz.
Tarkoitukseni on hiukan miettiä sellaista asiaa, -
kuin itserakkaus ja itsensä rakastaminen ja hyvä itsetunto.
Jos minun nuoruudessani olisi mainittu itsensä rakastaminen, -
tai puhuttu itsetunnosta, -
hurskaat korvat olisivat kohonneet ja ihmiset olisivat sanoneet:
Mitä, meinaako tämä ihminen yllyttää ihmisiä rakastamaan itseään.
Mutta itsensä rakastaminen on hyvin tärkeä asia.
Itsensä rakastaminen ja hyväksyminen on pohja hyvälle itsetunnolle.
Kun kirjanoppinut tuli Jeesuksen luokse ja kysyi:
"Mikä on suurin käsky?"
Jeesus sanoi: "Rakasta Herraa, sinun Jumalaasi koko sydämestäsi, -
kaikesta sielustasi, kaikesta mielestäsi ja kaikesta voimastasi -
ja lähimmäistäsi niin kuin itseäsi."
Miten voi rakastaa lähimmäistään, ellei voi itseään rakastaa?
Jos sinä inhoat itseäsi ja vihaat itseäsi, -
niin kyllä sinä vikoilet sille lähimmäisellekin.
Jos on oma nenä vinossa ja katsot itseäsi peilistä arvostellen, -
niin vikoilet toisellekin -
no minun nenäni on vino, mutta tuon nenä on vielä vinompi, onneksi.
Me tarvitsemme hyvän itsetunnon.
Huono itsetunto on pahimpia asioita -
Jumalan valtakunnan työssäkin esteenä.
Ihminen, jolla on huono itsetunto, -
kokee lähelleen tulevan lahjakkaan, Jumalan käytössä olevan ihmisen, -
että hän on vaara ja hän on uhka.
Kun ihminen vakuuttuu omasta arvokkuudestaan -
ja ainutlaatuisuudestaan -
ja siitä, että Jumala rakastaa minua sellaisena, kuin olen, -
niin hän vapautuu. Hän on iloinen ja onnellinen ja hänellä on energiaa.
Hänellä on varaa rakastaa, arvostaa ja kunnioittaa toista ihmistä.
Huonon itsetunnon syy on se, että ihminen ei koe itseään arvokkaaksi.
Kun ajattelemme, miten arvostamme semmosia esineitä, -
mistä me maksamme oikein todella paljon.
Kyllä pidämme todella hyvää huolta sellasista esineistä -
ja vaatteista, mistä olemme oikein viimisen päälle maksaneet.
Minua huvitti kerran Antiikkia, antiikkia -ohjelmaa katsellessani, -
kun joku mies toi näytille semmoi- sen vanhan variksenpelättimen, -
joka oli ollut liiterin nurkassa iät ja ajat.
Kun antiikki-ihminen sano, miten arvokas linnunpelätin on, -
niin mies sanoi, että minun täytyy tuoda se ainakin pihalle, -
jos ei ihan olohuoneeseen.
Pelätin, joka siellä liiterin nurkassa oli siihen saakka saanut maata.
Ajattelin, kun me monet ajattelemme itsestämme niin, -
että emme oikein ole mistään kotoisin, -
Me halvennamme arvoamme ja se pitää yllä huonoa itsetuntoa.
Oli kurssikeskuksessa opettamassa -
ja opettajatoverinani oli eräs rakastettu lähetyssaarnaaja.
Kun tuli tilaisuus, jossa esiteltiin, kuka kukin on, -
niin hän sanoi nimensä ja sanoi, että minä olen vaan se...
Sanoin hänelle, että ai sinä kuulut suomalaiseen Vaan-aatelistoon.
Muutama Von ja Fon, mutta meillä ollaan vaan jotakin.
Kuitenkin Kristus on maksanut meistä jokaisesta hinnan.
Kuten lauluntekijä laulaa:
Ei kullalla maksettu lunastustani, ei maailman aarteet riittää ne vois, -
vaan Kristuksen maksama Golgatan sovitustyö on sielumme hinta.
Jumala on kalliilla ostanut sinut ja minut.
Suotta antaudumme arvottomuuteen, mihin vihollinen haluaa meidät painaa.
Siinä se käyttää niitä lähimmäisiä joskus täydeltä laidalta hyväkseen, -
saadakseen meitä alentaa.
Itsetunto saadaan Herralta.
Itsetunnon pohja on Jumalan rakkaus. Se, että vakuutumme siitä, -
että Jumala rakastaa minua sellaisena, kuin olen.
Meidän on syytä hankkia hyvä itsetunto, -
pyytää sitä Jumalalta ja etsiä sitä Jumalan rakkaudesta käsin, -
ettei koko elämän matka mene siihen, että on kuin siperialainen nainen, -
joka lähti Siperian perukoilta etelä-Venäjälle.
Siellä hän löysi näitä hedelmiä, mitä etelässä kasvaa -
ja joita sen aikaisessa Neuvostoliitossa ei mistään saanut.
Hän oli iloinen ja osti viisi kiloa appelsiineja, -
lähti kotimatkalle ja kun kotimatka kesti viikon, niin koko sen matkan -
hän söi sieltä huonommasta päästä niitä appelsiineja.
Tulos oli se, että kun hän pääsi Siperiaan, -
niin hän oli syönyt viisi kiloa puolimätiä appelsiineja.
Kun tästä puhuin itsetunto- seminaarissa Keski-Suomessa, -
niin sen kurssikeskuksen johtajatar, rehevä maalaisemäntä, -
hän tuli kädet ylhäällä ja nauroi tullessaan alttarille ja sanoi: -
Täältä tulee sellainen, joka on elämänsä syönyt mätiä appelsiineja.
Ilmankos on ollut niin mätä olo.
Kun ihminen saa lapsenmielisen uskon Jumalan rakkauteen, -
niin hän voi kiittää itsestään.
Erään perheen pikku-tyttö piti iltarukousta.
Hän rukoili ensin kaikkien rakkaittensa puolesta.
Sitten hän kiitti kaikesta kiitettävästä.
Lopuksi hän sanoi: "Ja kiitos minusta".
Milloin viimeksi olet kiittänyt itsestäsi, että olet se, mikä olet.
Minä isomummina sain opetuksen, kun sukumme pikku-prinsessa...
Hänestä oli otettu kuvia ja hän sanoi riemuissaan:
"Oi, en minä tiennytkään, että minä olen näin kaunis."
Minä ajattelin, että olispa tällä isomummilla yhtä rautainen itsetunto -
ja ilo omasta itsestään.
Jumala haluaa vapauttaa meidät tähän iloon.
Hän haluaa, että olemme omana itse- nämme. Ei tarvitse olla jotakin muuta.
Hän tahtoo vapauttaa persoonallisuuden siihen iloon.
Hän ei meitä ala sortamaan, kun etsiydymme Hänen luokseen.
Kun Hänen rakkauteensa turvau- dumme, niin ei Hän vääristä meitä, -
vaan vapauttaa kaikki olemassa olevat lahjakkuudet -
ja koko sen henkisen olemuksen, mikä meillä on.
Se on valtava Jumalan lahja.
Jumala haluaa myöskin sinua vapauttaa, -
että olisit oma itsesi iloisesti, vapaasti, onnellisesti -
ja uskaltaisit vapauttaa myös ne lahjat, jotka sinulla on.
Henkilahjoja, jotka Jumala on antanut henkensä kautta.
Myöskin sitä luovuutta, mikä joka ihmisessä on.
Moni ihminen tulee minulle sanomaan, -
että voi kun osaisin, mutta kun en osaa piirtää, laulaa, kirjoittaa.
Minä sanon, että mistä tiedät, jos et ole edes yrittänyt.
Ettei tartte olla mikään Rembrant heti, vaan tuottaa jotakin, -
päästää se lahjakkuus irti, se Jumalan antama suuri rikkaus.
Haluaisin rohkaista sinua, että älä jää siihen huonoon itsetuntoon, -
vaan pyri sieltä irti -
ja Jumalan rakkaudesta käsin näkemään itsesi, -
kuinka arvokas ja ainutlaatuinen olet.
Ajattelepa, että me olemme niin ainutlaatuisia, -
niin kuin luonnossa Jumala osoittaa, -
että koivussakin on noin 3000 lehteä ja ne ovat kaikki erilaisia.
Se me tiedämme, että lumihiutaleet ovat erilaisia.
Sadepisaratkin ovat erilaisia, -
vaikka meistä tuntuu, että joka ainoa pisara on samanlaisia, -
mutta eivät ole, niin tiedemiehet sanovat.
Minä ajattelen, että mekin olemme ainutlaatuisia ja arvokkaita.
Kun aikanaan itse huonommuuden tunteessa -
tulin kotiin kantamusten kanssa -
ja olin masentuneella päällä, niin Herran Henki sanoi, -
että kuule Lea, jos sinä et kerran ole iankaikkisuudessa, -
niin sydämeni itkee ja kaipaa sinua.
Vaikka siellä olisi kuinka monta sinun nimistäsi, -
ja ulkonäöltäänkin sinua muistuttavia, -
mutta olet ainutlaatuinen ja minä kaipaan. Kukaan ei voi korvata sinua.
Minäkin sanon sinulle rakas katselija ja kuuntelija, -
että sinä olet Jumalan tytär ja poika. Olet ruhtinas ja ruhtinatar.
Älä anna paholaisen halventaa itseäsi, -
vaan ole Jumalan rakastettu ja iloitse siitä.
Tekstitys: Tarja Korkeamäki