Olette sydämellisesti tervetulleita seuraamaan Sanaa naisilta ohjelmaa.
Minä olen kirjailija-evankelista Lea Kranz.
Tässä opetusjaksossa haluan tarkastella muutamia, -
ehkä poikkeuksellisia näkökulmia, -
ihanaan paimenpsalmiin 23, joka alkaa niin ihanasti: -
"Herra on minun paimeneni. Ei minulta mitään puutu. -
Viheriäisille niityille hän minut johdattaa. -
Vie minut virvoittavien vetten tykö. -
Hän virvoittaa minun sieluni. -
Hän johdattaa minut oikealle tielle, nimensä tähden. -
Vaikka minä kulkisin pimeässä laaksossa, -
en minä pelkäisi mitään pahaa, sillä sinä olet minun kanssani. -
Sinun sauvasi ja vitsasi lohduttavat minua. -
Sinä katat pöydän minun vihollisteni silmäin eteen -
ja minun maljani on ylitsevuotavainen. -
Sula laupeus ja hyvyys seuraavat minua koko elinaikanani -
ja minä saan asua Herran huoneessa päivieni loppuun asti."
Eikö kuulostakin ihanalta tämä vanha psalmi?
En voi millään välttyä ajattelemasta sitä, -
miten erilaisena me ihmiset olemme sen kokeneet nuoruudessamme.
En voi välttyä siltä mielikuvalta, kuinka Jeesus kulkee -
vihreällä niityllä, joka on täynnä kukkia, perhosia, -
ja taivas on sininen, aivan ihana!
Herra on niin kaunis värikkäässä viitassaan -
ja hänellä on johdattava paimensauva oikeassa kädessään -
ja Hän kannattaa karitsaa vasemmalla kädellään, -
painaen sitä sydäntään vasten.
Ja siellä Hänen perässään kipittävät -
kauniit valkeat lampaat, puhtaat ja kuuliaiset.
Kun ajattelen sitä, mitä tämä psalmi sisältää -
miten se on täynnä lempeyttä, suloisuutta ja turvallisuutta -
niin se on aivan kuin sellainen hengellinen kiiltokuva.
Kun ajattelen sitä, että elämä ei todellakaan ole kiiltokuva.
Ei se ole ollut sitä entisille sukupolville, -
eikä se ole sitä erikoisesti tänä päivänä.
Hyvin monet kokevat sen samoin kuin eräs ystäväni, -
joka oli ahdistettu ja murheellinen.
Keskustelimme hänen kanssaan näistä hengellisistä asioista -
ja yhtäkkiä hän tokaisee: "Herra on minun paimeneni, -
ei minulta mitään puutu. Ei kurjuuttakaan."
Ensin minua nauratti, mutta sitten hymyni hyytyi, -
kun ajattelin missä elämäntilanteessa hän eli.
Hänen rakas veljensä oli surmattu katutappelussa.
Hän oli mennyt auttamaan ystäväänsä, -
olematta itse osallinen tappeluun, ja hänet puukotettiin.
Muutamia vuosia myöhemmin, tämän ystäväni puoliso -
surmattiin ulkomailla heidän omassa kodissaan.
Rosvot tulivat sinne ja ryöväsivät kaiken, mitä siellä kodissa oli -
ja tappoivat tämän ystäväni puolison.
Kun ystäväni puhui kurjuudesta, hän puhui ihan todellisesta asiasta.
Sitten pysähdyin ajattelemaan.
Niin ihanana kuin olen saanut kokea Jumalan seurassa vaeltamisen, -
Hyvän paimenen läsnäolon, aina lapsuudestani asti, -
niin myös itse olen kokenut sitä, -
että onnettomuudet ovat vyöryneet meidän perheemme ylitse.
Me menetimme rakkaan tyttäremme hyvin järkyttävän sairauden kautta.
Muutamia vuosia myöhemmin, toisen tyttäremme päälle ajoi rattijuoppo.
Hän ja hänen puolisonsa loukkaantuivat pysyvästi, -
vaikka sitten toipuivat kuitenkin työkuntoon.
Jälleen kului muutamia vuosia ja sen jälkeen -
nuorin poikamme sairastui kielisyöpään.
Ja paljon, paljon muuta sellaista ikävää ja raskasta, -
jota kukaan ei soisi edes pahimman vihollisensa kokevan.
Mitä varten Jumala sallii omilleen- kin tällaisia vaikeita asioita?
Minä uskon siihen, että Hän on niin oikeudenmukainen, -
että Hän ei halua meidän erottuvan muista ihmisistä väärällä tavalla -
että olisimme eristetyt sellaiseen -
hengelliseen auringonpaisteeseen ja elämän helppouteen.
Olemme kaikki osallisia samasta syntiinlangenneen maailman -
turmeluksista ja siihen kuuluvista onnettomuuksista.
Mutta Jumala on niin ihmeellinen, että näissä pimeissä laaksoissa, -
joista tämä psalmi puhuu - vaikka me vaellamme siellä -
niin mikä ihanuus: sillä Sinä olet minun kanssani.
Näissä pimeissä laaksoissa, joita elämäämme sallitaan, -
niin niissä me opimme tuntemaan Jumalan.
Minunkin täytyy sanoa, että niiden laaksojen aikana -
minä opin tuntemaan Jumalan.
Tulin tuntemaan ensinnäkin ihan konkreettisesti, että Hän on olemassa.
Toiseksi minä opin tuntemaan, että Hän on uskollinen.
Ylitse kaiken uskollinen.
Sanoin lapsilleni, että kun kuolen, ja jos pystytätte hautakiven -
haudalle, niin laittakaa siihen säkeistö: -
"Tämä ihminen on todella kokenut, että Jumala on uskollinen."
Mitä siellä pimeässä laaksossa tapahtuu?
Siellä ensinnäkin korjautuu meidän -
väärät arvomaailmamme ja arvojärjestyksemme.
Siellä pinnallisesta ihmisestä tehdään -
ihan voi sanoa kuin väkisin ― syvällinen ihminen.
Siellä myös kristitty, josta ulkopuolisetkin sanovat, -
että voi olla tekopyhä tai äärimmäisen kova ja lainalainen, -
niin siellä pimeydessä, Hyvän paimenen seurassa, -
kovuus muuttuu, ihmisestä tulee pehmeä.
Hänestä tulee armahtavainen.
Hilja Aaltonen aikanaan sanoi osuvasti: -
"Kun menet nuhtelemaan toista ihmistä, -
niin itke ensin itse omat kätesi pehmeiksi."
Siellä todella pehmetään. Siellä opitaan myös elämän avaruutta.
Elämä ei ole niin mustavalkoista. Elämä on niin moninaista.
Siellä pimeässä laaksossa todella lähtee se tekopyhyys -
ja ihmisestä tulee ihminen.
Joku ihan hiljattain osuvasti sanoi, -
että me yritämme tehdä ihmisistä kristittyjä.
Olisi parempi, että yrittäisimme tehdä kristityistä ihmisiä.
Ajattelen, että juuri näissä pimeissä laakso-kokemuksissa se tapahtuu.
Jumala lohduttaa. Hän ei jätä lastaan lohduttomaksi.
Niin kuin tämä psalmi sanoo, että Hänen sauvansa -
― Hänen johdatuksen sauvansa ― lohduttaa.
Tuo paimensauva, jossa on koukkupää.
Koukulla lammas nostetaan sieltä rotkojen partaalta.
Paimen myös ojentaa tuon paimensauvansa tielle, -
niin että ei mennä väärälle tielle.
Hän johdattaa sillä oikealle tielle.
Hän ojentaa tuon sauvansa esteeksi sinne väärälle tielle.
Sitten Hän virvoittaa myös meidän sielumme noissa pimeyksissä.
Siellä avautuu Jumalan sana.
Se ei ole enää teoreettista lukemista, vaan se muuttuu lihaksi.
Kuten Raamattu sanoo: heidän vastaanottamansa sana -
ei heitä hyödyttänyt, koska se ei uskossa heihin sulautunut.
Siellä pimeässä ― siellä sulatetaan Herran sanaa.
Se tulee lihaksi ja se tulee kallioperustuksin jalkain alle.
Siellä opitaan tuntemaan ja turvaamaan Kristukseen, -
koska inhimilliset tuet ja turvat on otettu pois.
Siellä kadotetaan myös ihmispelko, joka panee paulaan.
Sieltä pimeydestä tullaan vahvoina, voimakkaina ja rohkeina ulos.
Ystäväni, jos sinä nyt elät tällaista vaikeaa aikaa, -
pimeää laaksoa käyt läpi, niin ole lohdutettu, sinä tulet ulos sieltä!
Sinä tulet virvoittumaan! Hän virvoittaa sinun sielusi.
Hän voitelee sinun pääsi iloöljyllä.
Siellä kärsimyksissä tullaan helposti katkeraksi.
Lammaskin saa laitumelta loisia sieraimiinsa.
Sen tähden hänen päänsä voidellaan öljyllä.
Öljy on Pyhän Hengen vertauskuva.
Herra voitelee pääsi Pyhän Hengen öljyllä, -
niin että katkeruuden, vihamielisyyden -
ja väärien ajatuksien loiset kuolevat.
Rakas ystävä. Älä menetä toivoasi!
Silloinkin kun et tunne, että Herra on kanssasi, -
niin Hän on sinun kanssasi!
Koko ajan Yleisradio lähettää lähetystä.
Jos vastaanotin ei ole auki tai se on rikki, niin se ei ota vastaan lähetystä.
Älä ihmettele jos tuntuu siltä, että Herrakin on sinut hyljännyt.
Hän on sinun kanssasi siellä -
ja Hänen sauvansa ja vitsansa lohduttavat.
Vitsa ei ole sinua varten. Lammasta ei voi lyödä.
Lammas on arka eläin.
Vitsa on vihollista varten, henkimaailmaa, Paholaista varten.
Niitä vihollisuuksia, jotka haluavat sinut masentaa.
Jeesus ei lyö sinua.
Jeesus nostaa uupuneen, sokkiin joutuneen lampaansa, syliinsä.
Ole rohkea! Ole lohdutettu! Kaikki päättyy vielä hyvin!
Vielä sinä saat nauttia Hänen pöydästään.
Tekstitys: Sinikka Martikkala