Olen Ritva Himanka ja toivotan sinut tervetulleeksi ohjelmaan.
Tänään kerron siitä, kuinka meillä on monesti pyrkimys hyvään, -
jota emme kuitenkaan pysty aina toteuttamaan.
Kerron esimerkin ihmisestä, jonka teot jäivät puhuttelemaan minua.
Matkasin heinäkuussa Helsingistä Ouluun, -
ja kaksi toisilleen tuntematonta miestä tuli samaan junavaunuun.
Toinen oli ottanut miestä väkevämpää ja oli juttutuulella.
Hän yritti jutella muille vaunussa olijoille.
Kuitenkaan kukaan ei vaivautunut juttusille hänen kanssaan.
Ainoastaan tuo mies, joka oli samalta paikkakunnalta -
palveli häntä kuin kuningasta.
Minua jäi puhuttelemaan, kuinka kauniisti ja arvostavasti -
tuo mies kohteli toisten karttamaa ihmistä.
Kävi ilmi, että mies ei ollut syönyt muutamaan päivään mitään.
Niinpä tuo toinen mies ostaa hänelle täytetyn voileivän -
ja juttu jatkuu.
Laupiaasti lähestyvä mies ei puhunut koko junamatkan aikana -
mitään kristillisyydestä tai jaloista aatteista.
Hän eli todeksi Jeesuksen sanat, -
jotka löytyvät Luukkaan evankeliumista, 25. luku jae 35:
"Sillä minun oli nälkä ja te annoitte minulle ruokaa, -
minun oli jano ja te annoitte minulle juotavaa, -
minä olin muukalainen ja te otitte minut luoksenne."
Minä tunnen Jumalan, joka ei jää kenellekään velkaa.
Joka antaa takaisin sen, minkä me annamme Hänelle.
Hän antaa tavalla tai toisella sen takaisin.
Ja jos et muuta saa, niin ainakin hyvän mielen itsellesi.
Saarnaajan kirjan 11. luku jae 1 sanoo:
Usko on Jumalaan luottamista.
Se on luottamista siihen, että Jumala pitää huolen -
kaikissa olosuhteissa ja kaikkina aikoina.
Me emme voi luottaa vain aineelliseen turvaan.
Jumalan Sana kertoo meille Psalmissa 20 jakeessa 8:
Kaikki mikä on näkyvää, on ajallista, -
mutta näkymätön on iankaikkista.
Ystävällinen teko jää elämään.
Esineemme ja tavaramme vanhentuvat, mutta hyvät teot -
elävät muistoissamme.
Raamattu sanoo, että vanhurskas puhuu vielä kuoltuaankin.
Joudumme huomaamaan, että näkyvä on ajallista, -
mutta näkymätön iankaikkista.
Jeesuksen sanat haastavat meitä ajattelemaan arvojärjestystämme.
Matteus 6:21:stä löytyy Herramme sanat:
Siellä missä on aarteesi, siellä on sydämesi.
Minä toivoisin, että ihmiset olisivat sinulle -
tärkein palveluskohde maailmassa.
Me synnymme tänne alastomana ja alastomana lähdemme pois -
emmekä ota mitään mukaamme.
Miksi emme etsisi aarteita, jotka ovat kultaakin arvokkaampia?
Joskus mietin, minkä muiston haluaisin jättää itsestäni.
Haluaisin ennen kaikkea, että joku muistaisi minusta -
pyrkimykseni hyvään.
Kuitenkin huomaan välillä käyttäytyväni epäkypsästi -
jopa itsekkäästi.
Apostoli Paavali, suuri Jumalan mies, sanoo itsestään:
"Tiedän, ettei minussa, nimittäin lihassani, asu mitään hyvää. -
Tahto minulla tosin on, mutta hyvää en pysty saamaan aikaan."
Niinpä mekin voimme jättää oman vaelluksemme ja vajavaisuutemme -
Jumalan armon varaan.
Jumala kasvattaa meitä armossa.
Keskeneräisyyteni ja kasvamat- tomuuteni on Herran tiedossa.
Armo ei oikeuta meitä tekemään kenellekään pahaa, -
mutta voimme levätä tietoisuudessa, että tällaisena kelpaamme Herralle.
Usko riittää pelastukseen.
Ap.t. 16:31 sanoo:
Uskosi kyllä poikii hyviä tekoja.
Se etsii mahdollisuuksia olla toiselle avuksi.
Hyvä kasvaa vain jakamalla. Ja kun jaat, se lisääntyy.
Muistat ehkä kertomuksen viidestä leivästä ja kahdesta kalasta.
Opetuslapset neuvoivat Jeesusta lähettämään nälkäisen kansan -
hankkimaan itselleen ruokaa.
Joskus mekin saatamme tehdä niin.
Neuvoa Jumalaa, miten asioiden pitäisi olla.
Muista, Jeesus on aina tilanteen tasalla.
Hän on kaikkitietävä ja kaikkinäkevä Jumala.
Mikään ei ole Häneltä kätkössä.
Niinpä Jeesus sanoo opetuslapsille: "Antakaa te heille syötävää."
He vastaavat: "Meillä ei ole täällä kuin viisi leipää ja kaksi kalaa."
Me monesti vähättelemme sitä, mitä meillä on.
Ajattelemme, ettei tällä voi asioida.
Tänään Herra sanoo sinulle: Katso, mitä sinulla on.
Minä olen antanut sen sinulle. Asioi niillä.
Jeesus käski huolehtia, että kansa asettautuisi syömään -
ruokakunnittain vihreälle nurmelle.
Opetuslapsille tämä oli uskon teko.
Jeesus pyysi leivät ja kalat itselleen ja siunasi ne.
Sen jälkeen opetuslapset jakoivat ne kansalle.
Tässä on salaisuus.
Se, minkä Jumala siunaa, riittää.
Kun annamme mielestämme vaikka vähästäkin, -
Hän voi moninkertaistaa sen.
Jeesukselle riitti pienen pojan eväät, -
joilla ruokittiin koko kansa.
Sinä olet saanut eväät kansan ruokkimista varten.
Istut ja ihmettelet: Miten voin asioida näillä?
Anna se mikä sinulla on, Jumalan käyttöön, -
sillä kansa on nälkäinen ja tarvitsee oikeaa ruokaa.
Jumala antaa ensin sinulle ja sinä jaat muille -
ja Hän siunaa ja enentää sen.
Voimme antaa vain sen, minkä olemme itse saaneet -
ja voimme saada vain antaessamme toisille.
Sillä Raamattu opettaa meille, että antaessaan saa -
ja vain antaessaan voi saada.
Kun Herra antaa meille, kaikki saavat kyllikseen -
ja jää vielä tähteitäkin.
Näin se on Jumalan valtakunnassa.
Me kerromme Kristuksen rakkaudesta sanoin ja teoin.
Ne, jotka vastaanottavat sen, vievät sanomaa eteenpäin.
Nälkäinen kansanjoukko on ruokittava ja Jeesus sanoo meille:
Antakaa te heille syötävää.
Tekstitys: Johanna Holmström