Hei! Olet sydämellisesti tervetullut Sanaa naisilta -ohjelman äärelle!
Minä olen Ritva Himanka, ja kerron sinulle tänään -
Jumalan täydellisestä rakkaudesta ja anteeksiantamuksesta.
Sydämelleni on laskeutunut kertomus -
Johanneksen evankeliumin 8. Luvusta. Luen siitä sinulle pätkän.
"Silloin kirjanoppineet ja fariseukset toivat hänen luokseen -
aviorikoksesta tavatun naisen. -
He asettivat hänet väkijoukon keskelle ja sanoivat: -
”Opettaja, tämä nainen on tavattu itse teosta aviorikosta tekemästä.
Mooses on antanut meille laissa käskyn kivittää tuollaiset."
Heidän sanontansa "tuollaiset," kertoo että he ajattelivat -
itse olevansa paljon ylempänä tuota naista.
Me ihmiset saatamme herkästi tuomita toisen tekojen mukaan.
Mitähän Jeesus ajatteli tuosta naisesta?
Raamattu kertoo meille: -
"Jeesus kumartui ja kirjoitti sormellaan maahan."
Fariseukset ja kirjanoppineet ajattelivat -
panna Jeesuksen koetukselle, mutta he joutuivatkin itse -
Jumalan läpivalaisun eteen.
Jeesus tiesi tuon naisen sekä laintuntijoiden elämän.
Psalmi 139, jakeet 1-3 vakuuttaa meille: -
Tuo nainen ja laintuntijat olivat -
Vapahtajan, kaikkinäkevän, silmäin alla.
Mitä Jeesus kirjoitti maahan, sitä Raamattu ei kerro meille.
Ehkäpä ne olivat varoituksen ja kehotuksen sanoja.
Kirjoittiko Jeesus maahan fariseusten ja kirjanoppineiden omia syntejä?
Vai kirjoittiko Hän, että laki käskee tuoda myös -
teon toisen osapuolen paikalle? Me emme tiedä sitä.
Joka tapauksessa Jeesus tunsi totuuden kaikista heistä.
Yhtäkkiä Jeesus antaa yllättävän vastauksen, -
kun fariseukset tivaavat Häneltä vastausta. Hän sanoo: -
"Joka teistä on synnitön, heittäköön ensimmäisen kiven."
Sen jälkeen Jeesus taas kumartuu ja kirjoittaa maahan.
Menikö Jeesus yksityiskohtaisempaan selontekoon?
Joka tapauksessa laki määräsi, -
että todistajien oli heitettävä ensimmäiset kivet.
Mutta kivet eivät sinkoilleet.
Yhtään kiveä ei heitetty!
Jeesus oli vastannut heille niin vakuuttavasti, -
että he lähtivät pois, yksi toisensa jälkeen, -
vanhimmat ensimmäisenä.
Koko kysymyksenasettelu muuttui.
Kenelläkään ei ollut enää mitään kysyttävää.
Jokainen tiesi omassatunnossaan: he ovat rikkoneen Jumalan lakia.
He tiesivät: syntisinä he toivat toisen syntisen Jeesuksen eteen.
He seisoivat tahroissaan, puhtaan ja viattoman Jumalan Pojan edessä.
Ja he kaikki poistuivat paikalta. Yksi toisensa jälkeen.
Jäljelle jäi ainoastaan Jeesus ja nainen.
Jeesus suoristautui ja kysyi: -
"Nainen, missä ovat syyttäjäsi? Eikö kukaan ole sinua tuominnut?"
Ja nainen vastaa: "Herra, ei kukaan." Johon Jeesus vastaa: -
"En minäkään sinua tuomitse. Mene, äläkä enää tee syntiä."
Tuo nainen koki julkisen nöyryytyksen.
Hän oli haavoilla ja särkynyt jo ennen lankeemustaan.
Hän kantoi sisällään syyllisyyttä ja häpeää.
Kenenkään ei olisi tarvinnut enää häntä tuomita.
Naisella ei ollut mitään, millä puolustaa itseään.
Hän toi sydämensä särkyneisyyden Herran eteen.
Eivät tienneet fariseukset ja kirjanoppineet, -
kenen eteen naisen toivat.
Sillä mitalla millä he mittasivat, heidätkin mitattiin.
Jeesus vihelsi pelin poikki.
Jos jossakin on epäpuhdasta tai vilunkia, -
niin Jumalan Poika näkee sen.
Polkuni ja makuusijani sinä olet vaaksalla mitannut.
Kaikki minun tieni ovat Sinulle tutut.
Johannes kertoo evankeliumissaan: -
Kansan keskelle jäi vain Jeesus ja nainen.
Kun sinä kohtaat Jeesuksen, saat kokea, -
että Hän on tullut juuri sinua varten.
Kun Jumala on sinun puolellasi, kuka voi olla sinua vastaan?
Sana sanoo: "Kuultuaan Jeesuksen sanat, -
he lähtivät pois, toinen toisensa jälkeen."
Jeesus olisi voinut kivityttää naisen, mutta Hän ei tehnyt sitä.
Hän antoi naiselle paremman mahdollisuuden uuteen elämään.
Jeesus sanoo naiselle: -
"En minäkään sinua tuomitse. Mene, äläkä tee enää syntiä."
Kun rukoilemme, joskus esteenä voi olla, -
että tietoisesti vaalimme vääriä tekoja sydämessämme.
Toistamme sen, minkä tiedämme vääräksi.
Psalmissa 66, jakeessa 18-19 sanotaan: -
Jumala kuuntelee tarkoin rukoukseni ääntä.
Meidän ei tarvitse olla täydellisiä, emmekä me pystykään siihen.
Jumalalle kelpaava uhri on särkynyt henki.
Särkynyttä ja murtunutta sydäntä ei Jumala hylkää.
Minä uskon, että tuo nainen oli juuri sellainen ihminen.
Hän särkyi ihmisten tuomitsemana, -
Vapahtajan eteen, joka armahti hänet.
Tuo nainen sai nähdä Vapahtajan kasvot.
Kukaan meistä ei pysty Pyhän Hengen läpivalaisussa -
röyhistelemään omilla teoillamme tai osoittamaan toisen rikkomuksia.
On aika laskea kivet käsistä ja pitää toista -
saman armon alla kuin itseäänkin.
Sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat Jumalan kirkkautta vailla.
Ehkä sinun taakkasi on erilainen kuin tuon naisen.
Olet kuitenkin Vapahtajan ja Pyhän Hengen valokeilassa -
ja Jeesus kutsuu sinua kotitielle.
Psalmi 139, jakeet 23-24.
Daavid rukoilee ja runoilee: -
Tuo loppu on jotenkin niin koskettavan kauniisti sanottu.
Jos näet... Totta kai Hän näkee.
Voisitko sinä rukoilla saman rukouksen mielessäsi?
Jos näet tieni johtavan vaivaan, ohjaa minut iankaikkiselle tielle.
Aamen.
Tekstitys: Sinikka Martikkala