Hei! Tervetuloa katsomaan ohjelmaa.
Nimeni on Jasmin Saari ja tänään aion opettaa uskon määrästä.
Olen monesti ajatellut, kun olen lukenut raamatunkohtia, -
kuten Matteus 8:5-13, jossa kerrotaan sadanpäällikön uskosta.
Hänen palvelijansa oli sairaana, hän tuli Jeesuksen luo -
ja pyysi häntä parantamaan hänet. Jeesus lähtee päällikön mukaan, -
ja tämä sanoo: "Ei tarvitse, sano vain sana, niin palvelija paranee."
Jeesus sanoo tähän: "Tapahtukoon sinulle uskosi mukaan."
Tällaisia sananpaikkoja lukiessani olen alkanut huomata, että niin.
Kyllä tuo ihminen sai mitä halusi. Hänen palvelijansa parani, -
koska hänellä oli niin suuri usko.
Ja sitten me luetaan toinen kohta, Matteus 9:27-30, joka kertoo -
kahdesta sokeasta miehestä ja siellä käytetään samoja sanoja.
"Tapahtukoon uskosi mukaan." He saivat juuri mitä halusivat.
Suomalaisella itsetunnolla olen itse ainakin monesti ajatellut, -
että he saivat pyytämänsä, koska heillä oli niin paljon uskoa.
Mutta eihän minun uskoni voi olla näin riittävä.
Tähän väliin ajattelin kertoa pienen tarinan, -
joka on tuttu kansantarinoista.
Varmasti olette kuulleet Kultakutrista ja kolmesta karhusta.
Kun ajattelin tätä satua, vertasin tätä myös siihen, -
miten suhtaudumme uskoon.
Eli Kultakutri lähtee metsään, löytää sieltä mökin, -
mökki on tyhjillään, koska kolme karhua on lähtenyt ulos.
Kultakutri näkee mökissä, että siellä on puuroa.
Hän on nälkäinen ja näkee ison, keskikokoisen ja pienen lautasen.
Minkä lautasen Kultakutri valitsee? Sen kaikista pienimmän.
Hmm, tuttua.
Sitten hän haluaa istua. Siellä on iso, keskikokoinen ja pieni tuoli.
Minkä tuolin Kultakutri valitsee? Sen kaikista pienimmän.
Sen jälkeen hän on väsynyt ja löytää makuuhuoneen, -
missä on iso, keskikokoinen ja pieni sänky, ja minkä hän valitsee?
Sen kaikista pienimmän.
Tämä kuulostaa hyvin tutulta, koska usein mekin ajattelemme, -
että näihin pieniin asioihin minulla riittää uskoa.
Haluaisinko uskossani saada aikaan suurta, keskikokoista vai pientä?
No, otetaan tästä pienestä, siihen minun uskoni riittää.
Uskon, että jos Jumala olisi kirjoittanut tämän sadun, -
siinä ei olisi ollut karhuja, vaan leijonia, -
mökin sijasta olis ollut palatsi, -
eikä olis ollut suurikokoista, keskikokoista ja pienikokoista, -
sänkyjä, tuoleja tai mitä vain, -
vaan ne olisivat olleet mahtava, ilmiömäinen ja suurenmoinen.
Jumalalla on erilainen tapa suhtautua asioihin kuin meillä.
No, ei puhuta saduista koko aikaa, vaan mennään eteenpäin.
Meillä on tapana valita se pieni. Aina se pienin.
Jumala kuitenkin lupaa Roomalaiskirjeessä...
Paavali kirjoittaa, että Jumala on suonut jokaiselle uskon määrän.
Jos olet uskova, sinulle on annettu uskovan määrä.
Jumala on runsauden Jumala, El Shaddai.
Kun Jumala antaa, Hän ei anna pienintä. Hän antaa runsaasti.
Niin, että on enemmän kuin tarpeeksi.
Samassa kirjeessä sanotaan, -
että juutalaisen ja kreikkalaisen välillä ei ole eroa.
Minulle tämä puhuu sitä, että ei tuo toinen pelkästään voi saada -
suurta uskoa ja minä vain pienen. Kun ei ole eroa ihmisten välillä, -
niin silloin minullakin voi olla suuri uskon määrä.
Ja itse muistan hauskan...
Pahoittelen, jos yksityiskohdista jotkut menevät vähän pieleen, -
mutta sydämeni on kuitenkin siinä, että saan kerrottua tarinan teille.
Tällainen valtava uskonjättiläinen kuin Reinhard Bonnke -
järjesti telttakokouksen Afrikassa.
Kun telttaa oltiin pystyttämässä, ulkoa tuli miehet kertomaan:
"On tulossa valtava tornado, iso myrsky on tulossa!"
Bonnke tiesi, että jos tuo myrsky tulee, se repii teltan palasiksi.
Hän astui ulos teltasta (niin Jumala teki Aabrahaminkin kanssa).
"Nyt paholainen kuuntele. Jos revit tuon teltan, minä tulen tänne -
ja teen vielä isomman teltan ja kampanjan." Ja niin siinä kävi, -
että myrsky kiersi sen teltan. Säästyttiin siltä myrskyltä.
Bonnkelle tämä ei riittänyt ja hän sanoi:
"Kuunteles, mä tuun silti takaisin ja teen vielä isomman kampanjan!"
Tähän on helppo sanoa, että joo, -
Bonnken on helppo sanoa näin, koska Bonnkella on suuri usko.
Mut eihän nyt minulla voi olla.
Ja jos me halutaan kiven kovaan pitää kiinni ajattelutavasta, -
että uskoni on pieni, ei sellainen, että tällaisia voisi tapahtua, -
niin Jumala ei silloinkaan jää toimettomaksi.
Hän on suunnitellut asiat menemään siten kuin Hän on tarkoittanut.
Ja jos me ollaan niin itsepäisiä, että minun uskoni ei riitä, -
niin uskon määrän lisäksi Jumala on antanut myös uskon lahjan.
Uskon lahja toimii silloin, kun oma pieni uskomme ei enää riitä.
Tämmöinen Jumalan varasuunnitelma.
Tästä uskon lahjasta puhutaan kohdassa 1. Kor. 12.
On hyvä lukea jakeet 1-11, -
mutta erityisesti jakeesta 9. Jos haluat etsiä, löydät sen sieltä.
Siinä puhutaan siitä, kuinka on olemassa uskon lahja.
Itse olen saanut kokea tämän uskon lahjan toiminnassa, -
kun olin matkustanut Jamaikalle -
ja siellä ollessani tuli hurrikaanivaroitus.
Varoitus oli koko Jamaikalla ja koko Karibianmeren alueella.
Se oli uutisissa ja se oli erittäin suuri uhka.
Jälkeenpäin olen lukenut tästä tapahtumasta, esim. Wikipediasta, -
että kysymyksessä oli kategoria vitosen hirmumyrsky.
Jamaikalla sitten varauduttiin tulevaan niin, -
että naulattiin lankkuja ikkunoihin ja ostettiin vettä ja ruokaa, -
kun ei tiedetty, milloin makeaa vettä taas myrskyn jälkeen saadaan.
Varauduttiin ja varustauduttiin ja lopulta oli se aika, -
kun myrskyn reunamat alkoivat tulla lähemmäs paikkaa, -
jossa minä olin siellä kaupungissa.
Alkoi sataa rankasti vettä ja puut heilui, -
naapurin pihalla lähti puu juurinensa, -
auton kappaleita meni pitkin teitä.
Minä kysyin "Nytkö se hurrikaani on täällä?"
Ihmiset vain ravistelivat päätään: "Ei tämä ole vielä mitään."
Mietin, miten se voi olla mahdollista, -
kun autonkappaleita menee siellä täällä ja puut lähtee juurineen.
Ihmiset olivat ahdistuneita ja rukoilivat talossa, -
johon meidät oli evakuoitu.
Minähän en osannut odottaa mitään, se oli mulle uutta.
Mietin, miten suhtautuisin tähän.
Kaikki paikalliset näköjään on aivan stressaantuneina.
"Jumala, mitä mun pitäisi tehdä?"
Samassa muistin, kuinka Daniel heitettiin leijonien luolaan -
ja hän meni tyytyväisenä nukkumaan. Ei pelännyt leijonia ollenkaan.
Tilanne oli uhkaava, mutta luottamus Jumalaan oli suuri.
Niinpä minäkin menin nukkumaan.
Hurrikaanit kestävät pari päivää -
ja sen jälkeen vielä on vähän sateisuutta.
Seuraavana aamuna kun heräsin, aurinko paistoi täydeltä terältä.
ja 30 astetta oli lämmintä.
Eihän nyt minun kautta voi tällainen suuri asia tapahtua.
Mutta myöhemmin varmistin ja se löytyy virallisista dokumenteista -
että kun hirmumyrky tuli sen kaupungin kohdalle, missä olin, -
se hidasti vauhtiaan.
Silloin säätieteilijät veikkasivat, että myrsky on raivonnut loppuun -
kaikki voimansa ja kutistuu siihen, mutta toisin kävi.
Tuon kaupungin jälkeen myrsky kiihdytti jälleen täyteen voimaan.
No, ehkäpä minä en ollut ainoa, joka siihen vaikutti.
Varmasti oli monia, joilla toimi uskon lahja ja moni rukoili.
Mutta tällaisen tapahtuman olen henkilökohtaisesti käynyt läpi.
Ja ainakin minä kiitän Jumalaa. Oli kyseessä iso tai pieni usko, -
tai uskon lahja. Kiitän siitä, että sain nukkua yöni rauhassa -
ja seuraavana päivänä kaikki oli hyvin.
Nyt haluaisin ottaa vielä yhden raamatunkohdan, Room. 10:17:
Ime itseesi Kristuksen sanaa, niin sinun uskosi kasvaa.
Rukoillaan. Kiitos Herra, että olet antanut jokaiselle uskon määrän.
Jokaiselle, joka uskoo Sinuun.
Kiitos uskon määrästä, joka on minulle ja jokaiselle katsojalle.
Voit rukoilla, että Hän opettaa sinua kasvattamaan uskoasi.
Haluan toivottaa sinulle Jumalan siunausta, menestystä -
ja kaikkea hyvää tulevaan päivääsi ja koko elämääsi.
Ole siunattu Jeesuksen nimessä, Aamen.
Tekstitys: Johanna Holmström