Hei ystävät! Tervetuloa Sanaa naisilta -ohjelman pariin.
Minun nimeni on Minna Moilanen ja työskentelen täällä TV7:llä.
Tänään puhun sinulle sielun - eli mielemme alueella -
tapahtuvasta prosessista, joka alkaa heti uskoontulon jälkeen.
Jumala alkaa heti tehdä työtään meissä, hoitaa sielumme haavoja -
ja vapauttaa kahleista ja siteistä, jos annamme Hänelle siihen luvan.
Jumalan tahto on, että me Hänen omansa, -
olemme kaikella tapaa vapaita.
Uskoontulo on ensisijaisesti sisällämme tapahtuva asia, -
mutta sen seuraukset alkavat väistämättä myös ulospäin näkyä.
Uskon julkituominen eli todista- minen vahvistaa meitä itseämme.
Jos se jää vain sisällemme, sydämen uskoksi, niin se jää voimattomaksi.
Valitettavasti tiedän mistä puhun. Minulle kävi juuri näin.
Todistin aluksi kaikella 12-vuotiaan innokkuudella -
ja sain valtavasti vastustusta osakseni.
Lopulta minut valtasi ihmispelko ja lakkasin todistamasta.
Uskoni liekki ei onneksi, Jumalan armosta, koskaan sammunut, -
mutta elin vuosikausia voimatonta uskovan elämää.
Olen saanut muutaman vuoden ajan elää mielen uudistamisen prosessia,
niin kahleet ovat irrottaneet otettaan ja olen saanut vapautua.
Esimerkkinä yksi suuri Jumalan tekemä ihme on, -
että seison ja puhun sinulle tällä hetkellä.
Jos minulle olisi aiemmin sanottu, että tulen tekemään tv-työtä, -
olisin nauranut ja todennut: "Ei ikinä" koska niin kamerakammoinen olin.
Mutta näin ihmeellinen on Jumalan työ meissä!
Todistaminen vahvistaa sisäistä uskoamme -
ja auttaa vaeltamaan Taivastiellä kokosydämisesti.
On tärkeää tiedostaa, ettei meissä ole voimaa todistaa -
tai tehdä Jumalan tahtoa tässä maailmassa.
Olen joutunut toteamaan, kuin Paavali Roomalaiskirjeessä: -
"Sitä hyvää, mitä minä tahdon, minä en tee, -
vaan sitä pahaa, mitä en tahdo, minä teen."
Joudumme jatkuvasti taistelemaan itsemme kanssa sen välillä, -
mitä itse tahdomme ja mitä Jumala tahtoisi meidän tekevän.
Mielemme uudistamisella on keskeinen osa, -
sillä suurimmat taistelumme käydään tällä alueella.
Roomalaiskirjeessä, luvussa 12, jakeessa 2 sanotaan: -
Mielellä on suuri vaikutusvalta elämäämme.
Vaikka meillä olisi hienoja kohtaamisia Jumalan kanssa, -
niin lopulta se, mitä ajattelemme, määrää elämämme kulun.
Voimme kokea Jumalan rakkautta, mutta ajattelu ei itsestään uudistu.
Ajattelu on systemaattinen prosessi, jonka muuttaminen -
edellyttää mielen järjestelmällistä uudistamista.
Ajattelutapamme täytyy muuttua.
Me kaikki tiedämme, miten vaikeaa tapojen muuttaminen on.
Tätä meidän ei onneksi ole tarkoitus tehdä itse!
Mitä enemmän vietän aikaa Jumalan edessä, -
sitä enemmän haluan muuttua Hänen kaltaisekseen.
Jännittävää tässä on se, etten itse yritä muuttaa itseäni.
Tehtäväni on kiinnittää katseeni Jumalaan ja Hänen Sanaansa.
Näin muutos ikään kuin virtaa minuun.
Sitä on vaikea kuvailla - se on ihmeellistä!
Jumalan rakkaus murtaa pois kaikkea turhaa.
Pikkuhiljaa ne menettää merkityksensä -
ja löydän sen identiteetin, jonka Jumala minulle antaa.
Minä kiinnitän katseeni Jumalaan ja nautin Isän rakkaudesta.
Ajan kanssa huomaan toimivani eri lailla kuin ennen.
Kyse ei ole kyvystämme muuttaa itseämme. Ei todellakaan!
Kysymys on Jeesuksen työstä, -
joka avaa meille oven täydellisen rakkauden luo.
Hänellä on valta ja voima muuttaa meidät täysin.
Muutosprosessi on elämänpituinen matka.
Se tapahtuu eri ihmisillä eri tavoin, riippuen menneisyydestä, -
luonteesta ja siitä, miten me tähän prosessiin antaudumme.
Tärkeintä ei vauhti, vaan oikea suunta!
Joskus onnistun toimimaan kuten Hän, joskus en.
Kun epäonnistun, en ala piiskaamaan itseäni.
En ole täydellinen, enkä toimi kuten Jeesus, -
mutta olen matkalla siihen suuntaan.
Olen antanut Hänelle luvan vallata minussa enemmän ja enemmän sijaa.
Toisen Korinttolaiskirjeen luvussa 3, jakeessa 18 sanotaan ihanasti: -
Sydämeeni sattui erään henkilön todistus siitä, -
että hän eli pitkään vaikeaa elämäntilannetta, -
kohtaamatta ihmistä, jossa olisi näkynyt Kristus.
Meidän tulisi kirkastaa ja tuoda esille Jeesusta elämämme kautta.
Usein mietin: näkyykö minussa Jeesus?
Näkyykö sinun elämäsi kautta Jeesus?
Näitä asioita on hyvä pysähtyä miettimään.
Ja jos huomaa eksyneensä harhapoluille, -
niin aina voi palata rakastavan Isän syliin ja aloittaa alusta.
Minun rukoukseni on, että Jumala saisi tehdä meistä -
kirkkaita Jeesuksen kuvia, että loistaisimme -
tämän pimeän maailman keskellä, Hänen rakkautensa valoa.
Tässä välissä pari sanaa viholli- sestamme, sielunvihollisesta.
Suurimmat taistelumme käymme mielen maailmassa.
Valitettavasti myös vihollisella on sinne pääsy, -
mutta vain sen verran kuin me sallimme.
Sillä sielunvihollinen on jo voitettu. Jeesus voitti hänet Golgatan ristillä.
Valheiden voimalla hän yrittää hallita heitä, jotka uskovat juttujaan.
Muistetaan aina: Me taistellaan jo voitettua vihollista vastaan!
Hänen toimintatapojaan ovat valhe, petos, harhautus ja houkuttelu.
Hänellä ei ole todellista hallintavaltaa valintoihimme.
Emme ole heikkoja räsynukkeja, kaikkien tuulten -
ja tunteiden riepoteltavissa. Luulin kauan näin.
Se voi vaikuttaa ainoastaan siinä tapauksessa, -
että suostumme yhteistyöhön, eli nielaisemme nämä valheet.
Se voi valheillaan saada tilanteen näyttämään -
niin vaikealta, ettemme uskalla siihen astua.
Pelko on yksi hänen suurimmista aseistaan.
Jos tunnemme Jumalamme ja olemme uudistaneet mielemme Sanallaan, -
voimme sanoa pelolle: Väisty Jeesuksen nimessä!
Kaikki toiminta saa alkunsa ajatuksissamme.
Tunteet syntyvät itse asiassa siitä, miten me ajattelemme.
Sananlaskuissa sanotaan: -
Valintojemme tulee tapahtua ajatuksen tasolla.
Teot ovat ajatustemme seurauksia. Voimme valita, -
ajattelemmeko Jumalan Sanan mukaan vai maailmallisen mielemme mukaan.
Hengen mieli on täytetty Jumalan Sanalla ja mahdollisuuksilla.
Maailman mieli on kiinni siinä, miltä jokin asia inhimillisesti näyttää.
Rauha saavutetaan pitämällä mieli ja ajatukset Jumalassa.
Muutos tapahtuu aina sisältä ulospäin.
Älä yritä muuttaa toimintatapojasi, vaan etsi muutosta Sanasta.
Sanat: Etsikää ensin Jumalan valta- kuntaa - pätevät myös tässä kohtaa.
Näin yritän itse toimia tässä käytännön tasolla.
Kun huomaan, että jokin asia vie rauhan, -
menen sen kanssa Jumalan eteen.
On tärkeä oppia seuraamaan sisäistä rauhaa.
Näin mieleni uudistuu oikealla tavalla -
ja samalla suljen oven sielunvihollisen vaikutuksilta.
Jumalan kanssa voi nousta vaikeuksien vuorten yläpuolelle -
ja lakata olemasta tuulten ja tunteiden riepoteltavana.
Tässäkin asiassa harjoitus tekee mestarin.
Lyhyesti: Mielemme uudistumisen kautta -
opimme luottamaan Jumalaan ja voimme saada -
sisäisen rauhan, olosuhteista riippumatta.
Kun elämän perusta on siinä, mitä olemme Kristuksessa, -
Jumala-suhteemme muuttuu täysin.
Uudistamme mielemme Jumalan sanaa lukemalla -
ja uskomalla se, mitä se sanoo meistä.
Vain se totuus, jonka olet sydänjuuria myöten ymmärtänyt, vapauttaa sinut.
Uskommeko todella Jumalaan ja luotammeko me Häneen?
Mitä eroa näillä kahdella asialla on?
Kerron sinulle tarinan Shirley Thompsonin kirjasta "Yölamppu."
Kuvittele olevasi Niagaran putouksilla.
Vesi putoaa kohisten alas. Pohjalla se kuplii kuin kiehuvassa padassa.
Sumua ja vettä on kaikkialla. Ylhäälle on viritetty köysi.
Trapetsitaiteilija on aikeissa ylittää sen, kottikärryjä työntäen.
Köydelle noustessaan hän kysyy: Uskotko, että pystyn tähän?
Tiedät, että hän on taitava ja tehnyt vastaavia temppuja usein, -
ja vastaat: Totta kai. Kaikki menee hienosti!
Sitten hän kysyy: Jos todella uskot, että pystyn siihen, -
miksi et hyppäisi kottikärryihin, niin mennään yhdessä?
Kutsuun vastaaminen osoittaisi luottamusta hänen kykyihinsä.
Tämä mielestäni kuvaa uskon ja luottamuksen eroa.
On helppoa sanoa uskovansa Jumalaan kun kaikki on hyvin.
Entä sitten, jos on esimerkiksi taloudellisia ongelmia, -
sairautta tai jotain muuta elämämme perustuksia järkyttävää?
Uskalletaanko sanoa: "Jumalalle kaikki on mahdollista" -
ja levätä lupauksessa: "Katso minä olen teidän kanssanne aina."
Tai: "Älkää mistään murehtiko."
Luottamus Jumalaan tulee, kun mielemme on uudistunut -
ja odotamme Hänen toimivan sanansa mukaisesti, -
vaikka emme heti näe tai saa haluamaamme rukousvastausta.
Ei ole helppoa asettua "Jumalan kottikärryyn,"-
ja istua vaikka meno menee hurjaksi. Silti se on parasta mitä voimme tehdä.
Elämme tai kuolemme, ovat kaikki asiamme Jumalan hallinnassa.
Vielä loppuun Sananlaskujen 3:5-6
Siunausta sinulle!
Kun sumu hälvenee ja pimeys väistyy pois -
on olo auvoinen, kuin uusi olla voin.
Tie joskus kivinen, ahtaalla käyn, kun katson itseeni, menetän näyn.
On silloinkin vierellä Hän, joka omakseen otti, antoi elämän.
Ei koskaan hylkää Hän, vaikken Häntä nää.
On aina edessäin koti, määränpää.
Mä mitään pelkää en. En, vaikka vapisen.
On rinnallani Hän, mua aina kantaen.
Kun vaikeinta on ja tunnen sielussain kaikki lyönnit maailman
ja kannan mukanain kaikkee tuskaa, taakkaakin -
ja silloin tunnen sen, en yksin kestä, en!
Sua Jeesus tarvitsen.
Onneksi nostaa Hän, mut ylös uudelleen -
ja uuden voimansa, sen kohtaan jälleen.
Oot Jeesus rakkahin, sua ilman elä en!
En hetkeäkään jaksais, mä täysin myönnän sen.
Oot rinnallani aina, mä siihen luottaen -
matkaani jatkan aina, ja kuljen voittaen.
Tekstitys: Sinikka Martikkala