Hei ystävät! Tervetuloa Sanaa naisilta -ohjelman pariin.
Olen Minna Moilanen ja työskentelen TV7:llä assistentin tehtävissä.
Kun kysyin Herralta mitä puhuisin tässä ohjelmassa, koin, -
että Hän haluaa mun kertovan yksinkertaisesti uskoontulosta -
ja tästä prosessista, jossa olen saanut olla 12-vuotiaasta.
Uskoontulo on kuin lähtöruutu, -
josta alkaa elämämme Jumalan yhteydessä ja ohjauksessa.
Mikään elämässämme ei ole sattumaa.
Jumala opettaa ja kasvattaa meitä tarkasti, -
jos vain annamme siihen luvan.
Mitä se uskoontulo on ja mitä siinä hetkessä oikein tapahtuu?
Uskon, että Jumala on luonut tämän maailman ja meidät kaikki.
Hänen alkuperäinen suunnitelmansa oli olla kanssamme yhteydessä.
Valitettavasti se meni pieleen -
ensimmäisen ihmisparin tehdessä väärän valinnan.
Ensimmäisessä Mooseksenkirjassa on tämä tarina syntiinlankeemuksesta.
En kerro siitä nyt enempää, -
mutta tämä oli se hetki, jolloin yhteytemme Jumalaan katkesi.
Jumala olisi voinut luovuttaa -
ja vaikka rutata vasta luomansa maailman.
Mutta Hän rakasti tätä maailmaa ja luomiaan ihmisiä niin paljon, -
että otti käyttöönsä varasuunnitelma B:n.
Tässä suunnitelmassa Hänen rakas Poikansa Jeesus tulisi korjaamaan -
Aadamin ja Eevan tekemän virheen -
ja mahdollistaisi näin ihmisten palaamisen Jumalan luo.
Näin kerran rukouksessa maapallon kuin avaruudesta katsottuna.
Sen päällä vilisi ihmisiä kuin muurahaisia keossaan.
Oli tummia hahmoja ja niitä, joilla oli valo sisällään.
Ymmärsin, että me uskovat olemme niitä valonkantajia.
Matt. 5:14:
Uskoontullessa ikään kuin kytkemme itsemme takaisin valoon, Jumalaan.
Saamme kantaa Hänen valoaan ja kutsua muita Hänen yhteyteensä.
Kun tunnustamme syntimme, -
joista suurin on se, että elämme erossa Jumalasta, -
pyydämme niitä anteeksi ja uskomme ne anteeksi,
tämä uudelleen kytkeytyminen, uudestisyntyminen, tapahtuu.
Tämä on se ilosanoma, -
jonka välittäjäksi Jeesus valtuutti oppilaansa - eli sinut ja minut.
Ef. 5:8:ssa sanotaan:
Uskoontulossa on lyhyesti kyse siitä, että palaamme Luojamme luo.
Uusimme katkenneen yhteyden Häneen.
Ihminen, joka elää ilman yhteyttä Jumalaan, -
ei itse asiassa elä parasta mahdollista elämää.
Tiedätkö, meissä kaikissa on tuo kaipaus Jumalan puoleen.
Usein kuulee puhuttavan Jumalan mentävästä aukosta, -
jota mikään muu ei voi täyttää.
Siksi ihminen, jolla on kaikki hyvin eikä mitään tunnu puuttuvan -
voi ihmetellä tyhjiötä sisällään, joka ei tunnu millään täyttyvän.
Meihin on ikään kuin asennettu suuri magneetti, -
joka vetää meitä Jumalan puoleen.
Tiesimme tai halusimme sitä tai emme.
Mutta usko minua kun sanon, -
että uskoontulo on paras asia mitä sinulle voi tapahtua.
Jumala vaikuttaa tämän palaamisen.
Uskoontulon hetkellä nöyrrymme ottamaan tämän armon vastaan.
Hän Poikansa Jeesuksen ristintyön kautta tulee mahdolliseksi -
saada syntimme anteeksi ja aloittaa uusi elämä puhtaalta pöydältä.
Silloin Pyhä Henki muuttaa sisällemme asumaan.
Henkemme uudistuu ja matka Isän tyttärinä ja poikina voi alkaa.
Ja päämääränä on ihana, iankaikkinen elämä Hänen kanssaan -
taivaan kodissa.
1. Kor. 5:17 sanotaan:
Valitettavasti en ymmärtänyt tätä tullessani uskoon.
En tiennyt mitä siinä hetkessä sain.
Uskoontulohetkeni oli ihana ja kirkas.
Kävelyllä äitini kanssa juteltiin niitä näitä, myös uskonasioista.
Silloin selkeästi ymmärsin, että minun on tehtävä oma ratkaisu.
En voi päästä taivaaseen siksi, että äitini on uskossa.
Ymmärsin tehneeni syntiä. Tarvitsin Jeesuksen veren puhdistusta.
Halusin kutsua Hänet elämäni Herraksi. Olin vasta 12-vuotias.
Mutta ymmärsin tämän kirkkaasti.
Joku sanoi hauskasti, -
että kirkossa istuminen ei vielä tee meistä uudestisyntyneitä, -
kuten ei autotallissa oleminen tee meistä autoja.
Ihmettelin usein, miksei uskoni toimi käytännössä.
Arkisen elämän keskellä.
En osannut kuulla Jumalan ääntä, mitä Hän tahtoi minun tekevän.
Enkä ymmärtänyt Raamatun lukemisen merkitystä.
En saanut siitä mitään irti. Se vain keräsi pölyä yöpöydällä.
Olin sidoksissa tunteisiin. Jos oli hyvä kokoustilanne, -
saatoin olla pilvissä. Ja sitten sieltä tultiin ryminällä alas.
Oli tosi vaihtelevaa tunne-elämää.
Tässä täytyy tuoda esiin yksi hieno asia Jumalasta:
Vaikka itse olin välillä hukassa ja eksyksissä, -
Hän piti kuitenkin koko ajan minusta kiinni ja huolta.
Vasta jälkikäteen olen sen tajunnut. En minä sitä silloin huomannut.
Totuus on, että kun kerran annamme elämämme Jumalalle, -
niin Hän ei koskaan meitä hylkää eikä jätä.
Heprealaiskirjeestä tämä löytyy.
Uskonelämäni oli siis sinnittelyä ja ponnistelua.
Tämän seurauksena löysin itseni kerran vaikeasta tilanteesta.
Olin työskennellyt TV7:llä jonkin aikaa ja nähnyt, miten usko toimii.
Huomasin yhä selvemmin, että minun elämässäni se ei oikein toimi.
Sanoin Jumalalle, että minä en jaksa enää.
En jaksa yrittää parantaa itseäni ja toimintaani.
Jos mikään ei muutu, lähden omille teilleni.
Rukouksen jälkeen yksi ainoa ajatus tuli mieleeni.
"Anna minulle se aika, jonka iltaisin vietät TV:n äärellä."
Tämä tuntui erittäin hankalalta ajatukselta, -
mutta päätin tarttua tähän.
Lupasin Jumalalle viikon aikaa ja toivoin, että jotain tapahtuisi.
No, päivät meni ja Raamatun luku oli lähinnä tervanjuontia.
En kokenut saavani mitään, mutta sitten -
tajusin sydänjuuriani myöten, että kun luen Sanaa, -
Jumala puhuu minulle.
Kuin huppu olis otettu päältäni ja Raamattu alkoi elää.
Se oli jotain ihan uskomatonta.
Ja valehtelematta luin tämän kirjan kahdessa kuukaudessa läpi, -
en malttanut laskea sitä käsistäni.
Sanoin täällä töissä, että olen tullut uskoon.
Ja vaikka se kaikkia nauratti, siltä minusta kuitenkin tuntui.
Uudistuminen oli niin merkittävää, -
että siitä alkoi kohdallani uusi elämä, ihan uusi vaihe.
Tästä prosessista haluan kertoa aina kun mahdollisuus tulee.
Uskoontuloa pitäisi seurata eräs tärkeä asia - todistaminen.
Eli toisille ihmisille asiasta kertomine.
Tässä tunsin suurta alamittaisuutta ennen uudistumistani.
Mutta se on nyt tullut vain helpommaksi ja luontevammaksi.
Saan kertoa kokemuksistani niille, joita Jumala tielleni lähettää.
Syämen usko on tärkein asia, -
mutta suun tunnustus on vähintään yhtä tärkeä.
Kun tunnustamme Jeesuksen Herraksemme, näytämme värimme, -
se vahvistaa meitä ja auttaa vaeltamaan -
koko sydämestämme Herran tiellä.
Usein vasta uskoontullutta ei todistamiseen tarvitse patistaa.
Mutta joskus voi tulla tyrmätyksi ja ihmispelko ottaa valtaansa.
Sielunvihollinen lyö kahleisiin.
Usein parhaimmat tilanteet todistamiseen tulevat yhtäkkiä.
Niitä hetkiä odotellessa voimme luoda ystävällisyyden siltoja.
Ystävälliset kohtaamiset ja teot voivat olla pieniä tienviittoja -
ohjaamassa Jeesuksen tuntemiseen.
Jossain vaiheessa ihminen sitten kysyy: "Miksi teet minulle näin?"
Ja saat vastata: "Rakastan sinua, koska minua rakastettiin ensin."
Niin tie on auki Jeesuksen tulla.
Muistetaan aina, että työ on Herran ja vastuu on Herran.
Saamme olla Hänen työtovereitaan.
Jumala ei etsi täydellisiä ihmisiä, vaan alttiita sydämiä, -
jotka sanovat: Tässä olen, Herra, käytä minua.
Oikein runsasta siunausta sinulle.
Tekstitys: Johanna Holmström