Tervehdys, nimeni on Mirjam Rukajärvi.
Olen Oulusta kotoisin.
Haluaisin teille rakkaat kuulijat jotakin puhua siitä, -
että vähän on enemmän.
Monesti ajattelemme, että meillä ei ole kykyjä eikä lahjoja, -
eikä oikeastaan paljon mitään -
ja mitä se vähä, mikä meillä on, -
voiko Jumala sitä käyttää ja onko sillä merkitystä.
Minulle tuli vahvasti sellainen sanoma sinulle, -
joka ajattelet, että sinusta ei ole mihinkään eikä sinulla ole lahjoja, -
että vähän on enemmän.
Raamatusta löytyy kertomuksia siitä, kun ihminen on antanut sen, -
mikä hänellä on ollut sillä hetkellä, niin Jumala on siunannut sen.
Sun ei kannata ajatella, -
että minä jään paikoilleen ja minä en uskalla lähteä mihinkään, -
koska silloin jäät vaille siunausta omassa elämässäsi.
Minun elämässäni on käynyt samalla lailla.
Aattelin, että mulla ei ole kykyjä eikä lahjoja, -
enkä oikein osaa enkä ymmärrä monia juttuja.
Kaikki on ollut mulle niin kuin vaikeimman kautta opittua.
Jumala on sanonut, ole uskollinen siinä vähässä, -
niin Minä paan sut paljon haltijaksi.
Raamatusta löytyy kertomuksia -
ja itse asiassa mun kutsu lähti siitä liikenteeseen, -
kun sain Raamatun paikan ja Jumala alko puhumaan: -
"Oo sää niin kuin tuo pieni poika."
Kertomus löytyy Johanneksen evankeliumista, kuudes luku, -
viidennestä jakeesta eteenpäin. Luen tästä teille.
Jeesus kohotti katseensa ja näki paljon kansaa tulevan luokseen.
Hän sanoi Filippukselle: "Mistä ostaisimme leipää, -
että nämä ihmiset saisivat syödä."
Tämän Jeesus sanoi koetellakseen häntä, -
sillä Hän kyllä tiesi, mitä aikoi tehdä.
Filippus vastasi: "Eivät 200 denarin leivät riitä, -
niin että jokainen saisi edes vähän."
Yksi Jeesuksen opetuslapsista, Andreas, sanoi Hänelle: -
"Täällä on pieni poika, jolla on viisi ohraleipää -
ja kaksi kalaa, mutta mitä ne ovat näin monelle."
Jeesus sanoi: "Järjestäkää ihmiset aterioimaan."
Siinä oli paljon ruohoa.
Miehet, joita oli noin 5000, asettuivat maahan.
Jeesus otti leivät, kiitti Jumalaa ja jakoi ne syömään asettuneille.
Samoin kalatkin, niin paljon kuin he tahtoivat.
Kun he olivat kylläisiä, Hän sanoi opetuslapsilleen: -
"Kootkaa tähteeksi jääneet palaset, ettei mitään joutuisi hukkaan."
Mua siunaa tämän pienen pojan eväät.
Hän oli saanut eväät ja lähtenyt kuuntelemaan Jeesusta.
Mitä asiaa Jeesuksella olisi hänelle.
Hän varmaan oli tullut katsomaan ihmeitä ja merkkejäkin.
Hän oli saanut eväät mukaan.
Mutta siellä oli paljon ihmisiä ja aikaa oli kulunut.
Ihmiset alkoivat käydä levottomiksi.
Ei ollut ruokaa, ei ollut syötävää.
Silloin Jeesus esitti tärkeän kysymyksen Filippukselle: -
"Mistä meillä olisi ruokaa tälle koko joukolle."
Se kyllä koetteli Filippuksen uskoa, mitenhän tässä käy.
Mutta oli eräs pieni poika ja hän tarjosi omia eväitään.
Hän tarjosi niitä.
Ihme tapahtui. Jeesus otti ne viisi leipää ja kaksi kalaa, -
otti ne käsiinsä ja siunasi ne.
Minusta on aina jotenkin sillai, kun lähdemme liikenteeseen, -
se mitä meillä on, sen voimme antaa Jeesukselle.
Kun lähdin Jumalan valtakunnan työhön, -
ensimmäisen puheen pidin juuri tästä. Sanoin Jumalan puhuneen minulle: -
"Anna ne viisi leipää ja kaksi kalaa ja minä siunaan ne."
Mulla oli vähän laulunääntä, vähän puhujalahjoja, ihan vähän.
Kaikki lähettiin alusta opettelemaan.
Mutta rohkeasti lähdin. Ajattelin, Jumala voi tehdä aina ihmeen.
Sen mä näin, että kun annoin ne, ja Jeesus siunaa ne, -
niin siitä aina riittää kaikille ja jää vielä tähteeksi.
Se vähä, mikä sinulla on, sä voit antaa sen Jeesuksen käsiin, -
ja Hän siunaa sen.
Kun sä näät sen ihmeen, että ne kaks kalaa -
ja viis leipää riittää, -
se lisää sun uskoa. Se lisää sinun iloa myöskin.
Toinen, jossa myöskin...
Köyhä leski laittoi jotakin ja Jeesus näki sen.
Haluan lukea sen täältä.
Se löytyy Markuksen evankeliumista, -
12. luku, 41. jae eteenpäin siitä.
Jeesus istui vastapäätä uhriarkkua ja katseli, -
kuinka kansa pani uhriarkkuun rahaa.
Monet rikkaat antoivat paljon.
Tuli köyhä leski ja pani siihen kaksi pientä lanttia, -
yhteensä assin neljänneksen.
Jeesus kutsui opetuslapset luokseen ja sanoi:
"Totisesti minä sanon teille, leski pudotti uhriarkkuun enemmän muut.
Kaikki nuo antoivat liiastaan, mutta tämä antoi puutteestaan, -
kaiken mitä hänellä oli, koko omaisuutensa."
Jotenkin mua siunaa se, että Jeesus näki, mitä köyhä leski teki.
Hän näki, että köyhä leski antoi kaiken, mitä hänellä oli.
Jumala näkee ne uhraukset ja asiat, mitä sä teet piilossa.
Mitä teet niin, että susta tuntuu, että sä oot antanut ihan kaiken.
Jumala näkee sen.
Hän näki tämän naisen ja tunsi tämän naisen sydämen.
Joskus meistä tuntuu, että tämä on ihan liikaa.
Varmaan leskestäkin tuntui, vaikka se oli niin pieni raha.
Varmaan muut ajattelivat, kylläpä tuo antaa vähän.
He eivät tienneet, että hän antoi kaiken omaisuutensa, -
koko elämänsä, koko turvansa. Hän antoi sen Jumalalle.
Monesti me tarvitaan uskoa siitä, -
että uskallamme antaa Jumalalle, mikä Jumalalle kuuluu -
ja ymmärtää, että Jumala ei koskaan jää velkaa.
Tämän naisen kertomus löytyy Raamatusta.
Yhä uudelleen se puhuttelee sitä, että vaikka meillä on vähän, -
annetaan se mikä kuuluu Jumalalle. Annetaan se Hänelle.
Koko elämän antaminen Hänelle...
Joskus tuntuu, että minun elämäni on niin vähäarvoinen.
Ei sillä ole merkitystä.
Mutta rakas sisar ja rakas veli siellä ruudun takana, -
jokainen on arvokas.
Sinuun on kätketty valtava aarre: Kristus, Jeesus.
Se haluaa tulla esiin sinussa.
Se haluaa, että sinä pudotat sen sinne uhriarkkuun.
Itsesi, koko elämäsi.
Se vaatii, jos mikään, uskoa.
Ikään kuin kävelemme veden päälle.
Sanomme: "Tämän vähän minä annan, mikä minulla on.
Minä luotan, että sinä pidät minusta huolen.
Sinä näet minun sydämeni. Sinä tunnet minun elämäni."
Vielä eräs kertomus, joka mua kans puhuttelee, -
löytyy Ensimmäisestä Kuningasten kirjasta 17:7.
Siellä puhutaan Sarpatin leskestä.
Jotenkin mua tämän naisen epätoivoinen tilanne puhuttelee.
Jumala kutsui Elian Sarpatiin, jakeesta 10 eteenpäin.
Elia nousi ja meni Sarpatiin.
Kun hän tuli kaupungin portille, hän näki leskivaimon keräämässä puita.
Elia huusi: "Tuo minulle vähän vettä astiassa, että saisin juoda."
Kun nainen lähti sitä hakemaan, Elia huusi hänelle: -
"Tuo minulle myös pala leipää."
Mutta hän vastasi: "Niin totta kuin Herra sinun Jumalasi elää, -
minulla ei ole leipää, vain kourallinen jauhoja ruukussa -
ja vähän öljyä astiassa.
Kerättyäni puita, leivon leivän itselleni ja pojalleni.
Syömme sen ja kuolemme."
Elia sanoi hänelle: "Älä pelkää, mene ja tee kuten olet sanonut, -
mutta tee ensin pieni rieskaleipä ja tuo minulle.
Leivo sitten itsellesi ja pojallesi, -
sillä näin sanoo Herra, Israelin Jumala: -
Jauhot eivät lopu ruukusta, eikä öljyä puutu astiasta.
Näin on siihen päivään asti, jona Herra antaa sateen maan päälle."
Nainen meni ja teki Elian sanan mukaan.
Hänellä ja hänen perheellään ja Elialla oli syötävää pitkäksi aikaa.
Jauhot eivät loppuneet ruukusta eikä öljy astiasta, -
sen sanan mukaisesti, jonka Herra oli Elian kautta puhunut.
Jumalan profeetta tuli pieneen Sarpatin kylään.
Siellä oli leskinainen aika epätoivoisessa tilanteessa.
Hän oli keräämässä puita, että saisi sytyttää nuotion, -
tehdä hänelle ja pojalleen leivän.
Kun he ovat sen syöneet, ei olisi mitään jäljellä.
Olemme kaikki samanlaisessa tilan- teessa olleet, ehkä erityyppisessä.
Tuntuu kuin olisimme viimeistä ateriaa syömässä.
Saattaa olla niin vahvoja vastoinkäymisiä, että ajattelemme:
Tästä ei tule kerta kaikkiaan mitään, en voi enkä pääse eteenpäin.
Siinä hetkessä ikään kuin Jumalan mies tulee -
ja pyytää vielä sitä viimeistäkin leipää naiselta.
Nainen sanoo: "Niin totta, kuin sinun Jumalasi elää."
Mutta mä uskon, että kun tämä jauhojen ja öljyn ihme tapahtui, -
nainen pystyi sanomaan: "Niin totta, kuin minun Jumalani elää."
Näin se on, Jumala ei koskaan jää velkaa.
Hän tietää, että jauhoja ja öljyä aina tarvitaan.
Meillä voi olla hengellisessä elämässä semmoinen tilanne, -
että ikään kuin eväät on loppu.
Tuntuu, että meillä ei ole mitään annettavaa.
Siinä hetkessä Herra sanoo sinulle, että anna itsesi Minulle, kokonaan.
Katso, Minä pidän sinusta huolen.
Minä annan sinulle öljyä, mitä tarvit matkalla.
Sitä leipää, jota sinä tarvit.
Jeesus sanoo: "Minä olen elämän leipä."
Öljy kuvaa Pyhää Henkeä.
Hän vie niiden asioiden lävitse. Hän murtaa ne ovet, -
jotka tuntuvat olleen lukittuina.
Kun me uskossa annamme sen ikään kuin Jumalalle sen rieskasen.
Sen tärkeän asian, jonka varassa on tulevaisuutemme, meidän elämämme.
Jos Jumala kutsuu sinua tekemään sen, tee se.
Tee rohkeasti se, mitä Jumala kutsuu sinua tekemään, -
Sillä se vähä, minkä sinä annat, -
kun luovutat sen Jumalalle, niin tulet näkemään jauhojen ja öljyn ihmeen.
Tulet näkemään, että viisi leipää ja kaksi kalaa, ne siunataan.
Tekstitys: Tarja Korkeamäki