Olet sydämellisesti tervetullut ohjelman pariin.
Olen Hanna Ranssi-Matikainen, -
Parempi Avioliitto ry:n toiminnanjohtaja.
Järjestän avioliittotapahtumia, -
jotta saisimme työkaluja rakentaa puolisoiden välistä suhdetta -
molempien hyvinvointia lisäävästi.
Aiheenani on toimiva kommunikaatio.
Useimmat parisuhteen ristiriidat syntyvät, -
kun puolisoilla ei ole aikaa kuunnella toisen sanottavaa.
Nimenomaan kuuntelu on haastavaa.
Usein yritämme viestiä toiselle, mitä ajatuksia minulla on, -
mutta se kuuntelupuoli synnyttää ristiriitoja.
Ei synny kokemusta, että aidosti kuuntelit, kohtasit -
kuulit sen, mikä minulle on tärkeää.
Tämä synnyttää kokemuksen siitä, en ole sinulle tärkeä.
Se saa syntymään niitä konflikteja.
Keskiössä on yhteinen ajankäyttö.
Arjesta tulisi siis raivata riittävästi tilaa puolisolle, -
että olisi aikaa keskittyä huolella kuuntelemaan häntä.
Millainen päivä oli, minkälaiset asiat ehkä oli pettymyksiä.
Negatiivisten asioiden alta tulee sitten ne positiiviset kokemukset.
Vain jo se, että varaa toiselle aikaa, viestii: "Olet tärkeä."
Olet niin tärkeä, että raivaan kalenteristani aikaa sinulle.
Jätän jonkin harrastuksen, ystävän tapaamisen tai ylityöt vähemmälle.
Pelkästään aikaani varaamalla viestitän toiselle hänen tärkeyttä.
Ihmiselle on annettu yksi suu ja kaksi korvaa.
Tämä on symboli siitä, missä suhteessa tulisi puolisoa kuunnella -
tai ylipäätään läheisiä ihmisiä.
Kuunnella tarkasti kahdella korvalla ja puhua yhdellä suulla.
Ja miten puhumme toiselle, silläkin on merkitys.
Avioliiton hyvinvoinnin lisäämiseen tarvitaan monentasoista puhetta.
Ihmine on yksinkertainen olento, hän testaa kuulijalta monella tapaa, -
oletko valmis oikeasti kuuntelemaan mitä haluan sanoa.
Yksinkertaisilla asioilla, -
suomalaisessa kulttuurissa halveksitulla rupattelulla -
ja sään kysymisellä, tai 'mitä kuuluu?' tai 'miten työpäivä meni? -
niillä todellisuudessa testataan oletko valmis kuuntelemaan.
Jos ihmiselle vastataan: "Ihan kivasti", "Joo" ja jatketaan lukemista, -
sillä viestitään, ettei olla valmiita kuuntelemaan.
Ehkä myöhemmin, mutta ei nyt.
Sen sijaan jos antaa signaalin: "Miten työpäivä meni?", -
se on viesti, että hän on valmis keskusteluun. Aihetta voi syventää.
Usein syventäminen tapahtuu niin, että aletaan kertoa asiatasolla.
Ei vielä mielipiteitä tai tunteita.
Asiatasolla jakamaan, miten arki meni, -
miten lasten harrastuksiin kuljettaminen sujui.
Miten kollega työpalaverissa vastasi tai missä kävin lounaalla.
Tällaisia hyvin arkipäiväisiä asioita, mutta asioita kuitenkin.
Ne kertoo jo jotain itsestäni.
Jos tämä puhe saa myötäsukaisen vastaanoton, -
puhuja on valmis menemään syvemmälle, -
kertomaan mielipiteitä, kertomaan syvemmälti, -
mitä ajatuksia nämä samaiset tapahtumat herättivät.
Jos vielä vastaanotto on myönteinen, uskalletaan kertoa tunteista.
"Pahoitin mieleni, kun pomoni työssä teki tätä." -
tai: "Pahoitin mieleni siitä, että lapset olivat minulle äkäisiä."
"Minulle jäi paha mieli puhelusta, jonka kävimme."
"Minussa heräsi erittäin myönteisiä tunteita, kun sain kehuja."
"Minut huomattiin erityisellä tavalla."
Mikä tahansa tunne onkin, aletaan kertoa jo tällaisesta.
Tavoitteena avioliitossa, keskustelussa on se, -
että syntyy kokemus siitä, että minua ymmärretään.
"Sinä ymmärsit, mitä haluan sanoa." "Selkeästi vastaanotit tunteeni."
Erityisen tärkeää tää olis niissä asioissa, mitkä on itselle kipeitä.
Mitä ei ehkä aiemmin ole uskaltanut tuoda suhteessa julki, -
tai ikäviä päivän sattumuksia.
Eritasoisia tunteita, mutta kokemus siitä, että minua ymmärrettiin.
Tämä luo syvän kokemuksen siitä, että olen hyväksytty.
Olen rakastettu ja sinulle tärkeä.
Tässäkin kohtaa ajattelen, että ihminen on yksinkertainen olento.
Hän kaipaa yhä uudestaan saada kokemuksen siitä, -
että on lähimmille tärkeä. Puolisolle, lapsille, vanhemmille, työyhteisössä.
Kaikkein läheisimmältä, puolisolta, kaivataan eniten kokemusta siitä, -
että minä olen sinulle tärkeä.
Syntyy kokemus nähdyksi, kuulluksi ja ymmärretyksi tulemisesta.
Ihmisellä on ne kaksi korvaa eli nyt siirrytään kuuntelijan osaan.
Millä tavalla voi kuunnella toista niin, että pääsee syntymään tällainen -
syvä nähdyksi ja kuulluksi tulemisen tunne.
Voimme valita aina kuuntelutapamme. "En kuuntele, suljen korvani."
Tämä tapahtuu tilanteessa, jossa havaitsemme puolison siirtyvän -
puheen tasolle, joka ei ole meille turvallinen tai miellyttävä.
Hän alkaa sanoa sellaista, josta koemme, että meitä uhataan -
tai haastetaan.
Silloin suljen korvani, otan lehden, poistun toiseen huoneeseen.
Teen sellaista, joka viestii vähintään epäsuorasti:
"En ole ajatellut kuunnella sinua."
Tai teeskentelen kuuntelevani. Teen jotain aivan muuta.
Puoliso huomaa varmasti, että siinä on iPad esillä.
Myös se viestittää, että en ole aikasi arvoinen, tärkeä.
Tämäkin synnyttää konflikteja, "miksi meillä ei jää aikaa toisillemme?"
Tosiasiassa tämäkin hetki voitaisiin hyödyntää -
suhteen rakentamiseksi, mutta se käytetään johonkin muuhun.
Päämäärä olisi, että kuuntelen aktiivisesti ja tarkkaavaisesti.
Katson silmiin puolisoa, pidän kuunteluhetkellä suuni kiinni.
En välttämättä edes kommentoi, ainakaan ikävästi.
Yritän aidosti koko olemuksellani ymmärtää sinua.
Tää on hyvä vinkki, millä konflikteja saadaan lientymään.
Kun aktiivisesti pysähdyn kuulemaan ja olen avoin toista kohtaan, -
myös elekieli viestii, että kuuntelen tarkkaavaisesti.
Pelkästään jo tämä lauhduttaa.
Kokemus siitä, että puoliso kuuli kerrankin, mitä aioin sanoa.
Silloin on varaa sanoa asiat hitaammin ja leppoisammin -
vähemmän terävää tunneviestintää sisältävästi.
Sitten viimeiseksi empatia, mikä usein puuttuu suomalaisista parisuhteista.
Usein puolisot kuuntelevat toisiaan negatiivisella asenteella.
Kaikki aiemmin käsittelemättä jääneet asiat hiertävät suhteessa.
Toista kohtaan ollaan vähän ikävällä asenteella.
Jos tähän kohtaan saatais lisättyä empatiaa eli ymmärtämystä, -
hyväksyvää läsnäoloa, se myös liennyttäisi konflikteja arjessa.
Pieniä vinkkejä, mitä arkeen voi antaa:
Keskity huolella kuuntelemaan puolisoa.
Kannusta häntä kertomaan lisää pienin ynähdyksin tai murahduksin.
"Kerro lisää."
Näin saadaan puoliso kokemaan, että asia on minullekin tärkeä.
Hillitse itsesi. Se on ihmisen luontainen tapa, -
etsii jo omaa vastinetta puolison kertomukselle.
Omaa puolta. Miten minä asian näen.
Siten puolet kuuntelemisesta jää.
Jos hillitsee itsensä niin, ettei edes yritä etsiä vastausta, -
se liennyttää puolisoiden välejä, varsinkin vaikeissa tilanteissa.
Yritä kuulla olennainen. Usein ihminen puhuu monisanaisesti.
Monisanaisemmin kuin olisi tarpeen.
Kaikki pyörteet eivät vie asiaa eteenpäin.
Mutta jos puoliso yrittää kuulla ja ymmärtää olennaisen -
ja ehkä palauttaa sen: "Kuulin sinun sanovan näin", -
puhuja kokee tulleensa kuulluksi ja se syventää suhdetta.
Hyväksy puhuja varauksitta.
Kun on käsittelemättä jääneitä asioita, -
ehkä anteeksiantamattomuutta, tuskastumista, -
loukkaantumisia, mitkä on jäänyt arjessa käsittelemättä,
puhujaa, sitä puolisoa, on vaikeaa hyväksyä varauksitta.
Mutta jos laskisi aseensa jossain tilanteessa -
ja kuuntelisi niin, että hän kokisi olevansa tärkeä, -
se auttaa monen ristiriidan ratkaisemisessa.
Joskus riita on jatkunut viikkoja.
Monen kokemus on, että kestoristiriidat on saatu -
näillä keinoilla ratkeamaan usein viidessä, kymmenessä minuutissa.
Sitten on voitu siirtyä muihin tärkeisiin asioihin.
Rukoillaan vielä lopuksi, että voisimme vaalia näitä tärkeitä -
puhumisen ja kuuntelemisen taitoja, -
mitkä auttaa arjen askareiden jakamisessa -
tai lasten asioihin paneutumisessa -
tai puolisoiden suhteen kehittämisessä.
Siunaa Jeesus sinä jokaista perhettä, -
jokaista, joka tätä ohjelmaa katselee.
Auta meitä löytämään välineitä, -
jotka liennyttää pettymyksiä, mielipahaa.
Tuo hyvää oloa ja sopua kotiin ja lähimpiin suhteisiin.
Auta meitä hyödyntämään näitä taitoja työyhteisöissä, -
ystävyyssuhteissa.
Että voisimme olla tuomassa Sinun rakkautta, Sinun hyväksyntää, -
hyvinvointia niihin yhteisöihin missä me kulloinkin ollaan. Aamen.
Tekstitys: Johanna Holmström